Постанова                                                                                                Іменем України
15 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 320/4278/17
провадження № 51-2356км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                                                          за участю:                                                                                                                            секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,                                                                    прокурора                                        ОСОБА_5 , 
засудженого                                   ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), 
захисника                                        ОСОБА_7 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015080140002703, щодо
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженця с. Обільне Мелітопольського р-ну
Запорізької обл., жителя 
АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього певні обов’язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Запорізький апеляційний суд 12 лютого 2019 року скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК та ухвалив новий вирок, яким призначив йому покарання за ч. 3 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Крім того, апеляційний суд виключив з мотивувальної частини вироку місцевого суду посилання на ідентифікацію співучасника і постановив вважати, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК, з іншими особами, відносно яких матеріали досудового розслідування виділені в окреме кримінальне провадження.  У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
ОСОБА_6 засуджено за те, що він 03 квітня 2017 року близько 23:40 за попередньою змовою з двома іншими особами, матеріали стосовно яких виділені в окремі кримінальні провадження, з  метою вчинення розбійного нападу проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де застосували до потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 фізичне насильство, в тому числі небезпечне для життя чи здоров`я, внаслідок чого заподіяли ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_9 – тілесні ушкодження середньої тяжкості, після чого відкрито заволоділи  майном потерпілих на загальну суму 2470 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить вимогу про зміну вироку апеляційного суду, оскільки вважає його незаконним через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. На його думку, апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про необґрунтованість рішення суду першої інстанції про застосування ст. 75 КК, оскільки, як вважає засуджений, звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на максимальний термін сприятиме його виправленню. Звертає увагу на те, що є офіційно працевлаштованим і має на утриманні батька, який є особою з інвалідністю та потребує сторонньої допомоги. Просить суд касаційної інстанції змінити вирок апеляційного суду, обравши йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений і захисник підтримали касаційну скаргу. Прокурор вважала, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, а також відповідність призначеного покарання вимогам статей 50, 65 КК не оспорюються у касаційній скарзі засудженого.
Доводи засудженого про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано скасував вирок суду першої інстанції в частині застосування ст. 75 КК, є непереконливими.
З вироку апеляційного суду видно, що суд, перевіряючи в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , звернув увагу на те, що місцевий суд, звільняючи засудженого від відбування покарання, не навів належного обґрунтування свого висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства. 
Разом з тим конкретні обставини кримінального провадження, а саме вчинення засудженим особливо тяжкого корисливого злочину, пов`язаного з застосуванням насильства до потерпілих, свідчать про те, що застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК не сприятиме його виправленню та попередженню вчинення засудженим нових злочинів. 
Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що з урахуванням наведених обставин звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК не досягне мети виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
За наведених обставин рішення суду апеляційної інстанції про необхідність скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку є обґрунтованим. 
Покарання у виді позбавлення волі, що підлягає реальному відбуванню, на переконання колегії суддів, повною мірою відповідає вимогам закону.
Те, що ОСОБА_6 офіційно працевлаштований та має на утриманні батька, який є особою з інвалідністю, не є обставинами, які б впливали на тяжкість вчиненого засудженим злочину, та не є підставами для його звільнення від відбування покарання за кримінальне правопорушення.
Саме з урахуванням усіх обставин, що пом`якшують покарання, ОСОБА_6 на підставі ст. 69 КК було призначено покарання, яке є нижчим від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 187 КК.
Скасовуючи вирок місцевого суду та ухвалюючи свій вирок щодо  ОСОБА_6 , апеляційний суд навів переконливі мотиви для прийняття такого рішення. Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ‘статей 370, 420 КПК. 
Підстав для зміни вироку апеляційного суду за доводами касаційної скарги засудженого немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
ухвалив:
Вирок Запорізького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року щодо  ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                            ОСОБА_3