22-ц/804/1929/20 
                                                                                223/713/19 
                                               
Єдиний унікальний номер 223/713/19
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/1929/20

П О С Т А Н О В А
І м е н е м    У к р а ї н и

18 червня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Мироненко І.П.
          суддів:            Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.
                        за участі  секретаря  
сторони:
позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; 
відповідач - Вугледарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області; 
третя особа - ОСОБА_4 ; 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 24 березня 2020 року, постановленого у складі судді Дочинець С.І., -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина
Короткий зміст вимог
У липні 2019 року ОСОБА_1 , діюча в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до Вугледарського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області, третя особа: ОСОБА_4 , про звільнення майна з-під арешту. Просили зобов`язати відповідача зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі повідомлення ДВС м.Вугледара від 11 травня 2006 року за №05-426-06 відносно боржника - ОСОБА_4 , у вигляді заборони відчуження об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 11686165) державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори 13 травня 2006 року за №3203118.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що розташована у АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Під час підготовки документів для укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, зокрема, перевірка реєстрів на наявність обтяжень, ОСОБА_1 дізналась про те, що на квартиру накладений арешт. Як зазначено у інформаційній довідці №169111236 від 04 червня 2019 року, на підставі повідомлення ДВС м.Вугледара від 11 травня 2006 року за №05-426-06 відносно боржника - ОСОБА_4 , державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори, як реєстратором, 13 травня 2006 року за №3203118 зареєстровано обтяження у вигляді заборони відчуження об`єкту нерухомого майна. Об`єктом обтяження виступає вся кватира АДРЕСА_1 . Так , спір виник щодо накладення арешту на частку ОСОБА_4 , як співвласника цього майна у спільній сумісній власності, й відсутності підстав для покладення на позивачів обов`язку відповідати за зобов`язання останнього. Відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 у знятті арешту у зв`язку з відсутністю в документах виконавчого провадження відомостей як про накладення арешту на майно, так і про стан самого виконавчого провадження. Таким чином, накладенням арешту на всю квартиру, а не на частину квартири із забороною відчуження усієї квартири, порушені права позивачів у реалізації їх права власності на свої частки у спірній квартирі.

Короткий зміст судового рішення
Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 24 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що до суду звернулись виключно три співвласники квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності чотирьом особам, суд, з урахуванням принципу диспозитивності, позбавлений можливості вирішити питання щодо усієї зазначеної квартири в цілому. Питання про виділення співвласникам квартири ідеальних часток у їх спільній сумісній власності не ставиться, тому зважаючи, що суд розглядає справу не інакше як в межах заявлених позовних вимог, суд позбавлений можливості виділити частки позивачів та зняти з них арешт.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 , поданою в інтересах ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що Законом України «Про виконавче провадження» визначені певні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини, в усіх інших випадках, арешт може бути знятий за рішенням суду. 
Позивачі звернулись до суду з позовом про зняття арешту з квартири, оскільки особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.
Судом не враховано, що на майно осіб, які володіють на законних підставах майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), накладено арешт, який перешкоджає власникам вільно володіти та розпоряджатися належним їм майном. 

Аргументи учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу Вугледарський міський відділ ДВС ГТУЮ у Донецькій області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки у боржника ОСОБА_4 наявна непогашена заборгованість на користь стягувачів, не сплачено по виконавчим провадженням виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, тому у головного державного виконавця відділу не має законних підстав для припинення арешту №3203118. Виконавчі провадження у відділі зберігаються не більше трьох років згідно Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, а накладено арешт № 3203118 було ще у 2006 році. 

2.Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи без її участі та участі довіреної особи ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги підтримують у повному обсязі. Відповідачем надана заява про розгляд справи без участі їх представника.
Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх  вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_1 від 06 травня 1999 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №169111236 від 04 червня 2019 року щодо квартири АДРЕСА_1 встановлено обтяження:
- заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером 3203118, зареєстроване 13 травня 2006 року Вугледарською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Державної виконавчої служби м.Вугледара № 05-426-06 від 11 травня 2006 року про накладення заборони відчуження на об`єкт нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_4 ;
- арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 11686165, зареєстроване 05 жовтня 2011 року Донецькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вугледарського міського управління юстиції №16063651 від 27 вересня 2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Обтяження встановлено при виконанні виконавчого листа №2-5 від 16 листопада 2009 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 заборгованості у сумі 22 668,74 грн.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №182719033 від 27 вересня 2019 року, станом на час формування даної інформації, щодо квартири АДРЕСА_1 встановлено лише обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за реєстраційним номером 3203118, зареєстроване 13 травня 2006 року Вугледарською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Державної виконавчої служби м. Вугледара № 05-426-06 від 11 травня 2006 року про накладення заборони відчуження на об`єкт нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_4 .
Згідно листа Вугледарського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №14.24-7-5649/9091 від 05 червня 2019 року, відносно майна боржника ОСОБА_4 по виконавчому листу щодо стягнення боргу на користь ОСОБА_7 , арешт за реєстраційним номером 11686165 припинено у зв`язку із смертю стягувача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
За ОСОБА_4 згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень є непогашена заборгованість, а саме виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1-657 від 30 березня 2007 року виданого Вугледарським міським судом про конфіскацію всього особистого майна засудженого.
Щодо припинення обтяження №3203118, повідомлено, що згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підставою обтяження є повідомлення про накладення заборони відчуження майна № 05-426-06 від 11 травня 2006 року Державної виконавчої служби м. Вугледар. На теперішній час неможливо надати жодної інформації щодо обтяження у відношенні ОСОБА_4 від 2006 року та в межах якого провадження було накладено арешт, оскільки закінчені виконавчі провадження зберігаються не більше трьох років.
Відповідно до ВП-спецрозділ від 27 вересня 2019 року, виконавче провадження №3779573 за виконавчим листом №1-657 від 30 березня 2007 року завершено.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частинами 1 і 4 ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним
Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Наведені вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
Згідно ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 та п.6 ч.3 ст.18  Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Частинами 1 та 3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено у ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено  арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Виходячи з системного тлумачення ст.15,  ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у Постановах від 26 вересня 2019 року у справі № 607/3894/17, від 15 травня 2019 року у справі № 335/12353/17.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачі обґрунтовували свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує їх права, як власників, захист яких передбачено ст.41 Конституції України.
Однак, за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивачів ніким не оспорюється, а тому заява позивачів про зняття арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Так, згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Разом з тим, відповідно до ст.14 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав.
На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм Вугледарський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області не може бути відповідачем у цій справі, оскільки його дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені лише стороною виконавчого провадження і повинні розглядатися судом в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд першої інстанції відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Дана позиція викладена у п. 40 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не звернув своєї уваги на вищенаведене, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, а саме: залученню належного відповідача до участі в справі.
При цьому слід зауважити, що на стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції вищевказані норми права залишив поза увагою та  помилково розглянув справу по суті із порушенням вказаних норм права, що відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Розподіл судових витрат
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної  інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:
   
Апеляційну  скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задовольнити частково.
Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 24 березня 2020 року скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Вугледарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа ОСОБА_4 про  звільнення майна з-під арешту.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий                                                                                                  І.П. Мироненко 

Судді:                                                                                                             В.М. Барков

                                                                                                                        Є.Є. Мальцева

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2020 року.

Суддя                                                                                                             І.П. Мироненко