Ухвала        
16 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 516/356/18
провадження № 61-9334ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,                 Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 15 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 травня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Управління освіти, культури та спорту, виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, третя особа - профспілковий комітет дошкільного навчального закладу № 1 «Веселка», про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління освіти, культури та спорту, виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, третя особа - профспілковий комітет дошкільного навчального закладу № 1 «Веселка», про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що у жовтні 2017 року вона була прийнята на посаду завідуючої дошкільним навчальним закладом № 1 «Веселка», свої функціональні обов`язки виконувала добросовісно. Однак, 05 вересня                     2018 року відповідачем - виконавчим комітетом управління освіти, культури та спорту Теплодарської міської ради Одеської області був винесений наказ                   № 02-01/22 про її звільнення із займаної посади завідуючої дошкільного навчального закладу № 1 «Веселка» за пунктом 3 статті 40 КЗпП України через систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених Посадовою інструкцією, Статутом, створення несприятливого морального клімату в колективі.  
20 червня 2018 року був винесений наказ про оголошення ОСОБА_1 догани на підставі рішення виконавчого комітету Теплодарської міської ради                      від 13 червня 2018 року «Про результати службового розслідування у дошкільному навчальному закладі № 1 «Веселка» за виявлені ознаки адміністративних порушень по відношенню до виконання своїх посадових обов`язків. Вказувала, що пояснення з приводу пред`явлених претензій не були взяті комісією до уваги, що, на думку ОСОБА_1 , є підтвердженням упередженого ставлення до неї. Позивач стверджувала про безпідставність звинувачення її у придбанні неякісної постільної білизни та халатів для потреб закладу, так як на даний час відсутній будь-який висновок експерта або відповідного спеціаліста щодо оцінки якісних характеристик придбаних речей на предмет відповідності вимогам нормативних документів. Також, на думку ОСОБА_1 , висновки щодо створення нею нездорової морально-психологічної обстановки в колективі та приниження гідності працівників закладу мають суб`єктивний характер та є особистою думкою членів комісії.                З приводу винесення даного наказу позивач також зверталася до голови Теплодарської міської ради Одеської області, так як вважала його безпідставним, однак всі її звернення залишились без задоволення.
Крім того, в наказі про звільнення позивача від 05 вересня 2018 року другою підставою для звільнення слугував наказ від 29 серпня 2018 року № 01-05/216 «Про проведення інвентаризації продуктів харчування в дошкільному навчальному закладі № 1 «Веселка», згідно акту списання № 1 від 31 серпня 2018 року «Щодо здійснення перевірки продуктів харчування», на підставі доповідної записки бухгалтера Управління від 27 серпня 2018 року було виявлено більше 77 кг зіпсованого м`яса яловичини, про що складений акт списання. Позивач вказує, що з цього приводу їй не дали можливості надати пояснення, хоча причиною зіпсування м`яса стала поломка морозильної камери, що відбулася протягом вихідних днів. Також зазначала, що 02 вересня 2018 року постачальник м`яса безкоштовно здійснив заміну зіпсованої яловичини та жодна дитина не скуштувала страв із того м`яса, так як воно було вчасно вилучено та замінено. На підставі зазначеного ОСОБА_1 вважає вищевказані накази відповідача та позбавлення її можливості надання пояснень з приводу пред`явлених їй претензій, наслідком чого був виданий наказ про її звільнення з посади, протиправними та такими, що порушують її трудові права.
Крім того, позивач вказувала, що неправомірними діями відповідача їй було завдано також моральну шкоду, що виражається у моральних стражданнях, втратах нормальних життєвих зав`язків, тому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ураховуючи викладене, просила скасувати накази Управління освіти, культури та спорту виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області № 01-05/183 від 20 червня 2018 року «Про винесення догани завідуючій дошкільним навчальним закладом № 1 «Веселка» та № 02-01/22                                від 05 вересня 2018 року «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади завідуючої дошкільним навчальним закладом №1 «Веселка»; поновити її на посаді завідуючої дошкільним навчальним закладом № 1 «Веселка», підвідомчим Управлінню освіти, культури та спорту виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення і до дня ухвалення судового рішення, що становить 74 950,25 грн, та завдану їй моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 15 квітня                   2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 21 травня 2020 року рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 15 квітня 2019 року залишено без змін. 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
За змістом пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;                       в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом                      на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом позову у вказаній справі є поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 74 950,25 грн та 20 000 грн моральної шкоди, тобто дана справа є такою, що виникла з трудових відносин.
Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2020 року не перевищує               двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн * 250 = 525 500,00 грн). 
Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить                         до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої                    статті 19 ЦПК України, частини четвертої статті 274 ЦПК.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області                      від 15 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду                              від 21 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти, культури та спорту, виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, третя особа - профспілковий комітет дошкільного навчального закладу № 1 «Веселка», про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. П. Штелик 
 
                                                                                                              С. Ю. Мартєв     
 
                                                                                                              В. М. Сімоненко