30.06.20
22-ц/812/1108/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/1833/20
Провадження № 22-ц/812/1108/20 Доповідач суду апеляційної інстанції – Самчишина Н.В.

Постанова
іменем України
30 червня 2020 року м. Миколаїв                 Справа № 489/1833/20
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Біляєвою В.М.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
-представників відповідача - ТОВ «Центрум Капітал» - Корнієнко Л.В.,
розглянувши відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Центрум Капітал» ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., 24 квітня 2020 року в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва, повний текст якої постановлено того ж дня, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітолій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, про визнання недійсним договору іпотеки та застосування наслідків недійсності, зняття обмеження нерухомого майна,

встановив:
22 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітолій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал» про визнання недійсним договору іпотеки та застосування наслідків недійсності, зняття обмеження нерухомого майна.
Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити ТОВ «Центрум Капітал» відчужувати в будь-який спосіб квартиру АДРЕСА_1 , а також заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь-якого іншого обтяження, тощо) щодо квартири АДРЕСА_1 , до набрання рішення суду законної сили. 
В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилався, що є власником спірної квартири на підставі договору дарування від 06 травня 2019 року. 
В квітні 2020 року він отримав повідомлення-вимогу від ТОВ «Центрум Капітал» про усунення порушення шляхом виконання порушеного зобов`язання, а саме шляхом погашення заборгованості за кредитним договором на відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії № 22/КВ-07 від 29 жовтня 2007 року. 
Зі змісту даного повідомлення йому стало відомо, що його квартира перебуває в іпотечному обтяженні, іпотекодержателем якого є ТОВ «Центрум Капітал». в зазначеній вимозі вказувалося про наявність у ТОВ «Центрум Капітал» повноважень щодо звернення стягнення на майно у вигляді квартир у будинку АДРЕСА_2 у зв`язку з відступленням права вимоги до ТОВ «Капітолій» за кредитним договором № 22/КВ-07 від 29 жовтня 2007 року, в тому числі за іпотечним договором від 29 жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. зареєстрованим за реєстровим № 2893. 
Посилаючись на те, що ТОВ «Центрум Капітал» разом з приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. здійснили незаконне накладення іпотечного обтяження щодо його житла, користуючись його юридичною необізнаністю, а також те, що між сторонами спору є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ОСОБА_1 просив забезпечити позов.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2020 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 06 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 688.
Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам Державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 06 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С., зареєстрованого в реєстрі за №688.
Відмовлено в задоволенні заяви про заборону ТОВ «Центрум Капітал» відчужувати в будь-який спосіб спірну квартиру.
Судове рішення мотивовано тим, що наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, саме у вигляді арешту на зазначене майно та заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірної квартири, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, або неможливо буде взагалі ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
В апеляційній скарзі ТОВ «Центрум Капітал», посилаючись необґрунтованість ухвали та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу районного суду скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористались.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Необхідність вирішення цих питань випливає і з положень статей 11, 12 ЦПК, за змістом яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків, та сприяти учасникам процесу в реалізації ними їх прав.
Отже, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення, насамперед, виконання судового рішення.
Одними з способів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона вчиняти певні дії (пункти 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК).
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 2 грудня 2006 року).
При встановленні такої відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2019 року між ТОВ «Миколаївагропроект» в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 573 (а.с. 24-26).
Згідно договору дарування квартири від 06 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С., зареєстрованим в реєстрі за № 688 ОСОБА_4 подарувала вказану квартиру позивачу (а.с. 28-29).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 19 квітня 2020 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 і щодо вказаної квартири є відомості про державну реєстрацію іпотеки від 29 жовтня 2007 року, підставами виникнення якої є: Договір про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, серія та номер: 4006 виданий 13 грудня 2012 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є.; Договір про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору від 29 жовтня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 2893, серія та номер 3094, виданий 10 квітня 2014 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуновим К.Є.; Договір № 2096/К/1 про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги, серія та номер 945 виданий 06 грудня 2019 року ПН КМНО Юдін М.А.; Договір № 07/17/03/2020/1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, серія та номер 204, виданий 17.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В.; Рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради» серія та номер 771, виданий 11 вересня 2015 року Миколаївською міською радою. Іпотекодавець - ТОВ «Капітолій»; Іпотекодержатель - ТОВ «Центрум Капітал» (а.с.39-40).
Обґрунтовуючи наявність спору між сторонами, ОСОБА_1 зазначав, що в квітні 2020 року ним було отримано повідомлення-вимогу від ТОВ «Центрум Капітал» про усунення порушення шляхом виконання порушеного зобов`язання, а саме шляхом погашення заборгованості за кредитним договором на відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії № 22/КВ-07 від 29 жовтня 2007 року. 
В зазначеній вимозі вказувалося про наявність у ТОВ «Центрум Капітал» повноважень щодо звернення стягнення на майно у вигляді квартир у будинку АДРЕСА_2 у зв`язку з відступленням права вимоги до ТОВ «Капітолій» за кредитним договором № 22/КВ-07 від 29 жовтня 2007 року, в тому числі за іпотечним договором від 29 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. зареєстрованим за реєстровим № 2893.
Отже, між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену у заяві про забезпечення позову квартиру та заборони вчиняти певні дії, заявник зазначав, що зазначені вище дії відповідачів підтверджують факт існування ризику того, що до моменту ухвалення рішення у даній справі ними можуть вчинятися дії спрямовані на унеможливлення його виконання. 
На думку колегії суддів, такі обставини є достатньою підставою для забезпечення позову у способи, передбачені пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК, а обраний судом вид забезпечення позову – арешт нерухомого майна до вирішення справи та заборона вчиняти певні дії, є співмірним із заявленими вимогами.
Крім того, апеляційний суд вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідачів, а тому заява підлягала задоволенню шляхом накладення обтяження у вигляді арешту на спірну квартиру та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам Державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищезазначеної квартири, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Переглядаючи ухвалу суду, колегія суддів виходить з того, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може звернути стягнення та продати спірну квартиру. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Частина 7 статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.
Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.
З огляду на приписи ст. 150 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтував та прийшов до правильного висновку, що заходи забезпечення позову заявлені позивачем є співмірними з заявленими вимогами, обґрунтованими та позивачем доведено необхідність їх застосування. 
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не довів обставин необхідності забезпечення позову, а суд не врахував інтереси апелянта, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення чи поновлення прав боржника у разі задоволення позову. 
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Доводи апеляційної скарги щодо не вирішення питання зустрічного забезпечення є безпідставними, оскільки в силу вимог статей 153, 154 ЦПК України реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, проте відповідач на такі випадки не посилався. Разом з тим колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.
Ухвала суду в частині відмови в задоволенні заяви про заборону ТОВ «Центрум Капітал» відчужувати в будь-якій спосіб спірну квартиру сторонами не оскаржувалась, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядалась.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм процесуального права, підстав для скасування судового рішення не встановлено.
Керуючись статями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал» залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                Н.В. Самчишина

Судді:                                                        П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.