ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1154/20 Справа № 202/4268/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю.Ф. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко  О. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року, якою у відношенні: 
        ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
       закрито провадження у справі відносно ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, 
       за участю:
       потерпілого — ОСОБА_1 ,
       представника потерпілого — адвоката Шавкун М.Г.,
особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення — ОСОБА_2 ,
       адвоката — Смірнова А.А.,
       
В С Т А Н О В И В : 
       Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, у відношенні ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
       Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 405059 від 24.06.2020 року: «24.06.2020 року о 16 год. 35 хв. в м. Дніпро, Індустріальний р-н, просп. Слобожанський в районі буд. 34, водій ОСОБА_2 керуючи тз Ford Fiesta днз. НОМЕР_1 , під час руху транспортного засобу заднім ходом створила небезпеку іншому учаснику руху, внаслідок чого скоїла зіткнення з транспортним засобом Toyota Camry НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП». 

       Не погоджуючись з вищевказаною постановою потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
       В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції зазначає, що копію оскаржуваної постанови отримав лише 02.09.2020 року. 
       Вважає постанову незаконною та такою, що порушує його права та законні інтереси і тому підлягає скасуванню з наступних підстав. 
       Зазначає, що суд першої інстанції не повідомив потерпілого про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи відсутні будь які докази належного повідомлення судом, ОСОБА_1 , як потерпілого, про день і час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_2 .. 
       Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав належної оцінки свідченням свідка ОСОБА_3 , який надав об`єктивну інформацію стосовно обставин ДТП, а саме вказавши, на те, що т.з. Тоуоtа Саmгу, д. н. НОМЕР_2 , не рухався, а ні перед дтп а ні після дтп.
       Вважає, що суд першої інстанції виніс рішення по справі без повного з`ясування обставин справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку. 
       В судовому засіданні потерпілий та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
        ОСОБА_2 та її адвокат Смірнов А.А. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити постанову суду без змін. 
       Вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
       Враховуючи позицію потерпілого ОСОБА_1 , яка зводиться до того, що постанова була винесена 22 липня 2020 року, а копія постанови отримана лише 02 вересня 2020 року, апеляційну скаргу подано 08 вересня 2020 року, що підтверджується штампом Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений не був.
       Розглядаючи безпосередньо доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції належним чином з`ясував обставини справи, викладені в постанові висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах ДТП.
       Доводи апеляційної скарги потерпілого щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами справи.
       Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасників дорожнього руху внаслідок порушення ними Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
       Висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам події та підтверджений матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме:
- поясненнями ОСОБА_2 , відповідно до яких остання керуючи авто Ford Fiesta н/з НОМЕР_1 , рухалась по пр. Слобожанський, та зупинилась на червоний сигнал світлофору на перехресті з вул. Б. Хмельницького, і після того як авто, які стояли попереду почали рух на зелене світло, вона також почала рух з дотримання ПДР України, та в цей момент відчула незначний удар в задню частину свого авто, тобто недотримання дистанції між автомобілями і призвело до настання ДТП, про що свідчать пошкодження на т/з, що спростовує версію викладену в протоколі та письмових поясненнях водія автомобіля Toyota – ОСОБА_1 , який вказав, що водій авто Ford Fiesta н/з НОМЕР_1 почав відкочуватись назад та на звукові сигнали не реагував та скоїв з ним зіткнення;
- схемою місця ДТП від 24.06.2020 року відповідно до якої встановлено час вчинення зіткнення, його місце, дорожні умови та обстановка на проїзній частині, а також взаємне розташування транспортних засобів після зіткнення.
       Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що не має належних та допустимих доказів, які могли обґрунтовано і однозначно вказати на наявність порушень вимог ПДР України у діях водія ОСОБА_2 враховуючи п. 1.3, 1.4 Правил дорожнього руху, що перед початком руху водій зобов`язаний пам`ятати, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують Правила дорожнього руху. 
       У висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року та постанові Верховного Суду від 05 квітня 2018 р. справа №585/8/16-кп провадження № 51-2167км18) зазначено, що у разі, коли дорожньо-транспортна подія сталася за участі двох водіїв транспортних засобів, для правильного застосування норми про кримінальну відповідальність особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
       Як встановлено в суді апеляційної інстанції, відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 405058 від 24.06.2020 року, відповідно до якого 24.06.2020 року о 16 год. 35 хв. в м. Дніпро по пр. Слобожанський, в районі буд. 34, водій ОСОБА_1 керуючи авто Toyota Camry н/з НОМЕР_2 , перед початком руху не переконався в безпечності і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з авто Ford Fiesta н/з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті чого т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. 
       Відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року ОСОБА_1 , визнано винним за адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. 
       Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення у зв`язку з чим встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
       Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
       Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «”обвинувачення” для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».
       В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що надані обвинуваченому дані, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
       В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
       Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеню участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
       Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
       В п. 10.1 ПДР України зазначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. 
       Згідно пункту 10.9 ПДР України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. 
       Разом з тим, апеляційний суд розглядає справу тільки в межах обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП і не надає правову оцінку діям інших учасників дорожньо-транспортної пригоди. 
       Сукупність досліджених судом доказів не дозволяє усунути протиріччя між показами потерпілого ОСОБА_1 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , і встановити, що саме в діях останньої дійсно є порушення п. 10.9 ПДР України. 
       Апеляційний суд звертає увагу на те, що в межах провадження матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, апеляційний суд не може вийти за межі пред`явленого обвинувачення, яке висунуте відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №405059 від 24 червня 2020 року та позбавлений можливості встановити порушення нею Правил дорожнього руху, які не зазначені у протоколі про адміністративного правопорушення.
       Враховуючи вищенаведені та допустимі докази, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 повно, всебічно та об`єктивно з`ясував всі обставини події, дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам та прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності доведення “поза розумним сумнівом” винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
       У зв`язку з зазначеним, доводи апеляційної скарги є безпідставними.
       Будь-яких інших обгрунтованих доводів, які б підтверджували порушення вимог чинного законодавства при розгляді судом першої інстанції даної справи про адміністративне правопорушення у скарзі не наведено та доказів на спростування висновків судді місцевого суду апеляційному суду не надано, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ПОСТАНОВИВ:
       Клопотання потерпілого ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року, - задовольнити.
       Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
       Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року, якою провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП зарито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                                         О.Ю. Іванченко