ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 р.	Справа № 480/4007/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 02.01.20 року по справі № 480/4007/19
за позовом            Товариства з обмеженою відповідальністю "БАНСАЛ"      
до            Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області                     
про визнання протиправним та скасування припису,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “БАНСАЛ” (далі – ТОВ “БАНСАЛ”, позивач),  звернувся  до суду з позовом, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати припис щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю) від 20.06.2019 №352а, складений начальником відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного Управління Держпродспоживслужби в Сумській області М. Крамаренком.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано припис Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області  від 20.06.2019 № 352 щодо усунення  порушень, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду ( контролю) виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "БАНСАЛ".
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, який суперечить доказам, наданим під час судового розгляду справи та під час складання акту та припису під час проведення обстеження, відносно того, що підставою для винесення припису став лише акт обстеження та що інші докази під час винесення припису не досліджувались. Це не відповідає дійсним обставинам справи. Також зазначає, що відстані від джерела забруднення до будинку АДРЕСА_1 встановлений спеціалістами відповідача відповідно до протоколу дослідження повітря населених місць від 12.04.2019. Даний протокол є додатковим доказом в підтвердження розміру відстані від джерела забруднення до будинку АДРЕСА_1 .
Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання   повідомлені своєчасно та належним чином. 
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що  ТОВ “БАНСАЛ” спеціалізується  на первинній переробці деревини та виготовлення виробів із деревини,  здійснює  свою господарську діяльність за адресою вул..Сумська,73  смт.Краснопілля Сумської області. У  період часу з  11.06.2019 по 13.06.2019  Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області   проведено позапланове санітарно-епідеміологічне  обстеження виробництва позивача  ( цеху переробки деревини)  за адресою: вул..Сумська,73,  смт.Краснопілля Сумської області  на відповідність вимогам санітарного законодавства,  результати якого  відображені у акті санітарно-епідеміологічного обстеження від 12-13 червня 2019 року ( а.с. 70-71). 
20.06.2019 відповідачем товариству  виданий припис № 352а про усунення  виявлений під час перевірки порушень, яким надано термін для їх усунення до  20.09.2019 ( а.с.72).
Зі змісту  акта обстеження та припису вбачається, що  позивач порушив  вимоги Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України №173 від 19.06.1996, а саме відстань від джерела викиду  шкідливих речовин від котла сушильної камери   до межі житлової забудови №75 по вул.. АДРЕСА_1 становить 23 м, відстань від джерела забруднення  до рогу даного будинку становить близько 37 м.
Позивач вважаючи такий припис протиправним, звернувся за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що підставою для винесення припису став лише  акт обстеження,  будь-які інші докази при винесенні припису відповідачем не досліджувались, суд вважає, що відповідач свого обов`язку не виконав, не довів  факту  порушення,  тому припис №352 від 20.06.2019 є протиправним  і таким що підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає  Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"  визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно із ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.
Згідно із ч.ч. 7, 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу. Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Закон України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення"    регулює суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначає відповідні права і обов`язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні.
Відповідно до  статті 39 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення"  державний санітарно-епідеміологічний нагляд - це діяльність органів державної санітарно-епідеміологічної служби по контролю за дотриманням юридичними та фізичними особами санітарного законодавства з метою попередження, виявлення, зменшення або усунення шкідливого впливу небезпечних факторів на здоров`я людей та по застосуванню заходів правового характеру щодо порушників. До основних завдань цієї діяльності відноситься, зокрема, нагляд за дотриманням санітарного законодавства.  Державний санітарно-епідеміологічний нагляд здійснюється відповідно до Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні, що затверджується Кабінетом Міністрів України, вибірковими перевірками дотримання санітарного законодавства за планами органів державної санітарно-епідеміологічної служби, а також позапланово залежно від санітарної, епідемічної ситуації та за заявами громадян.
          Відповідно до п.1 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров”я України №173 від 19.06.1996  ці правила           включають основні гігієнічні вимоги до планування і забудови як нових, так і існуючих міських та сільських поселень України, їх санітарного упорядкування та оздоровлення.  
          Дотримання цих Правил повинно забезпечити найбільш сприятливі в гігієнічному відношенні умови життєдіяльності населення. 
           Ці Правила є обов`язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами - громадянами інших держав.  Державний контроль за дотриманням вимог цих Правил здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного законодавства. 
          Вимоги до розташування та організації виробничої території визначені п.5 Правил.  Відповідно до п.п. 5.4. промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами. 
Санітарно-захисну зону слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови, ділянок громадських установ, будинків і споруд , в тому числі дитячих, навчальних, лікувально-профілактичних установ, закладів соціального забезпечення, спортивних споруд та ін., а також територій парків, садів скверів та інших об`єктів зеленого будівництва загального користування, ділянок оздоровчих та фізкультурно-спортивних установ, місць відпочинку, садівницьких товариств та інших, прирівняних до них об`єктів, в тому числі: 
- для підприємств з технологічними процесами, які є джерелами забруднення атмосферного повітря шкідливими, із неприємним запахом хімічними речовинами та біологічними факторами, безпосередньо від джерел забруднення атмосфери організованими викидами (через труби, шахти) або неорганізованими викидами (через ліхтарі будівель, димлячі і паруючі поверхні технологічних установок та інших споруд, тощо), а також від місць розвантаження сировини, промпродуктів або відкритих складів; 
- для підприємств з технологічними процесами, які є джерелами шуму, ультразвуку, вібрації, статичної електрики, електромагнітних та іонізуючих випромінювань та інших шкідливих факторів від будівель, споруд та майданчиків, де встановлено обладнання (агрегати, механізми), що створює ці шкідливості; 
- для теплових електростанцій, промислових та опалювальних котелень - від димарів та місць зберігання і підготовки палива, джерел шуму; 
- для санітарно-технічних споруд та установок комунального призначення, а також сільськогосподарських підприємств та об`єктів - від межі об`єкта. 
Відповідно до п.5.6. Правил основою для встановлення санітарно-захисних зон є санітарна класифікація підприємств, виробництв та об`єктів, що наведена у додатку N 4. 
Абзацом 6 п.5.7 Правил визначено, що розміри санітарно-захисної зони можуть бути зменшені, коли в результаті розрахунків та лабораторних досліджень, проведених для району розташування підприємств або іншого виробничого об`єкта, буде встановлено, що на межі житлової забудови та прирівняних до неї об`єктів концентрації шкідливих речовин у атмосферному повітрі, рівні шуму, вібрації, ультразвуку, електромагнітних та іонізуючих випромінювань, статичної електрики не перевищуватимуть гігієнічні нормативи. 
Відповідно до  Санітарної класифікації підприємств, виробництв та споруд і розміри санітарно-захисних зон для них (додаток №4 до Правил)  для  виробництва по обробці деревини (п.1 класу V Підприємства столярно-теслярні, меблеві, паркетні та по виготовленню ящиків) санітарно-захисна зона має складати 50 м.  
          Так, актом обстеження встановлено, що відстань від джерела викиду  шкідливих речовин від котла сушильної камери до межі житлової забудови будинку АДРЕСА_2 , відстань від джерела забруднення  до рогу даного будинку становить близько 37 м, що і стало  підставою для припису (а.с.70-71). 
Разом з тим, з наданого відповідачем відеозапису судом апеляційної інстанції встановлено, що в ході обстеження  посадовими особами відповідача жодні заміри не проводилися, відтак зазначений акт не може бути доказом вчинення порушення. 
Отже, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на протокол дослідження  повітря населених місць від 12.04.2019 (а.с.127), яким, на його думку, встановлені відстані  від джерела забруднення до будинку АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 взагалі, а зазначені відстані від джерела забруднення вказані до проб і приблизно (на око) без відповідних компетентних вимірювань, не уповноваженими для таких вимірювань особами.
Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташовано не один будинок, а два. Так, на викопіюванні, у додатку до договору оренди земельної ділянки від 2017 року на (а.с. 41) є дві будівлі, зазначені літерами КЖ (кам`яна житлова), така будівля відсутня на викопіюванні за 2006 рік (а.с. 27), натомість позначена одна споруда літерами КЖ.
Відомості про право власності на обидва будинки відсутні у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який діяв до 2013 року і в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який діє з 2012 року.
З матеріалів справи встановлено, що  позивач збудував сушарку, яка була прийнята в експлуатацію 01.08.2013, а також зареєстрована в реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 47). 
Колегія суддів звертає увагу, що в п. 15 Декларації зазначено, що позивачем проведені в повному обсязі заходи щодо охорони навколишнього середовища (а.с. 36).
Під час прийняття в експлуатацію сушарки позивача в 2013 році не було жодних порушень санітарно-захисної зони, бо не існувало другого будинку за адресою: 
АДРЕСА_3 будинок (кам`яно-житлова споруда) за адресою: АДРЕСА_4 Краснопілля, АДРЕСА_3 , накреслений на викопіюванні, доданому до договору оренди земельної ділянки від 2017 року на а.с. 41, збудований через кілька років після введення сушарки позивача в експлуатацію самочинно, без жодних дозволів, погоджень, без дотримання санітарно-захисної зони, передбаченої ст. 114 Земельного кодексу України.
Відповідач не надав жодних доказів того, що будинок за адресою: смг АДРЕСА_3 збудований раніше, ніж введена в експлуатацію сушарка позивача.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у відповідача жодної інформації про житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 . точніше про усі два будинки.
Отже, за відсутності такої інформації спірний припис є незаконним та підлягає скасуванню.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що під час перевірки позивача він використовував графічне викопіювання колегія суддів оцінює критично, оскільки жодне викопіювання не доводить того факту, що саме позивачем у 2013 році було порушено санітарно-захисну зону під час будівництва сушарки, а не іншою особою, яка пізніше самочинно побудувала другий будинок.
Крім того на підтвердження позиції позивача свідчать наявні в матеріалах справи наступні докази: проектно-кошторисна документація, дозволи про початок будівельних робіт, декларації про завершення будівництва, відомості про реєстрацію права власності, а також результати особистих вимірювань, проведених відповідачем у відповідності із Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" з використанням повірених засобів вимірювання.
Разом з тим відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердженя тих обставин, на які він посилається,  не надано. 
Враховуючи викладені обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.
Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року по справі № 480/4007/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк   	

Повний текст постанови складено  26.06.2020 року