Справа № 0907/2-4254/2011 
Провадження № 22-ц/4808/786/20 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
               головуючого (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
               суддів:                                        Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду в складі судді Шамотайла О.В., постановлену 15 травня 2020 року в м. Івано-Франківську, за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Івано-Франківського міського суду від 12 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, додатку №1 до кредитного договору, виключення з Державного реєстру іпотек запису про державну реєстрацію іпотечного договору, з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за іпотечним договором, зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на предмет застави та грошові кошти, оплачені в рахунок тіла кредиту, процентів, пені, штрафів шляхом зарахування їх в рахунок оплати тіла позики, 
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Івано-Франківського міського суду від 12 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, додатку №1 до кредитного договору, виключення з Державного реєстру іпотек запису про державну реєстрацію іпотечного договору, з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за іпотечним договором, зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на предмет застави та грошові кошти, оплачені в рахунок тіла кредиту, процентів, пені, штрафів шляхом зарахування їх в рахунок оплати тіла позики.
Заява мотивована тим, що при ознайомленні в грудні 2019 року із матеріалами справи №0907/2-4254/2011 вона виявила відсутність в справі матеріалів позовної заяви третьої особи, яка заявляла самостійні вимоги щодо предмета спору - Всеукраїнської видавничої Православної місії Української Православної церкви Київського патріархату, про визнання недійсними кредитного та іпотечного договору, зареєстрованої судом 31 травня 2013 року, всього на 95 аркушах, а також кур`єрського повідомлення з описом вкладених документів. Обґрунтовуючи позовну заяву Всеукраїнська видавнича Православна місія Української Православної церкви Київського патріархату покликалась на те, що при укладенні іпотечного договору нею не погоджувалась передача в іпотеку земельної ділянки, на якій знаходиться предмет іпотеки - приміщення виставкового залу в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 19,4 кв.м. Вважає, що ці обставини є нововиявленими і судом при розгляді справи не досліджувались. Не вирішувалось судом і питання про склад осіб, які повинні брати участь у цивільній справі №0907/2-4254/2011.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08 січня 2020 року заяву повернуто заявнику у зв`язку із невиконанням вимог ухвали Івано-Франківського міського суду від 19 грудня 2019 року про залишення заяви без руху.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 січня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами повернуто заявнику.
Постановляючи зазначену ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтування вимог заявника згідно з текстом заяви містить образливі твердження на адресу суду, використання яких є неприпустимим. А тому суд дійшов висновку про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, що є підставою для повернення заяви відповідно до частини статті 44 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушенням судом норм процесуального права просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для відкриття провадження.
Скаргу мотивовано відсутністю у суду підстав для повернення заяви та позбавленням її права на судовий захист.
Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Подання заяви - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти другий, одинадцятий частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт перший частини другої статті 43 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
За частиною третьою статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до цих осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пункти другий, одинадцятий частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це, вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.
Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і №18589/02)).
Такі ж правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Звертаючись до суду з відповідними процесуальними документами заявнику хоч і надане право викладати їх на власний розсуд з дотриманням загальних вимог щодо форми та змісту, проте це не дає йому права огульно та свавільно використовувати неоднозначні звертання до учасників процесу, що можуть слугувати виявом неповаги до честі, гідності цих осіб.
Зміст заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами містить образливі висловлювання ОСОБА_1 на адресу Івано-Франківського міського суду та суддів, що є неприпустимим та свідчить про зловживання нею своїми процесуальними правами.
Враховуючи викладене колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками судді місцевого суду, викладеними в оскаржуваній ухвалі. 
При цьому повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до суду зі скаргою в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу ОСОБА_1 до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації її права на судовий захист.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення місцевого суду - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2020 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий                                                                        Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                 О.О. Томин
                                                                               Л.В. Ясеновенко