КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5869/2020                                       

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            13 серпня 2020 року                                                                 м. Київ
                                                                                                               Справа № 759/677/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В., Чобіток А.О.,  
за участю секретаря  судового засідання              Зиль Т.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Миколаєць І.Ю., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про скасування рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування та стягнення моральної шкоди,
 
встановив:
 
В лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» про скасування рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 30.10.2017 року на автодорозі Київ-Ковель сталося ДТП за участю автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Вольво», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . 
В результаті ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження (травму голови), а транспортний засіб «Вольво» був фактично знищений. За фактом ДТП було внесено відомості до ЄРДР за № 12017110120001096 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України. Між АТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_4 був укладений поліс № АК/5503576, згідно з яким був застрахований автомобіль «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 
13 липня 2018 року на виконання ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було подано заяву до АТ «СГ «ТАС» про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 30.10.2017 року, та відповідні документи про виплату страхового відшкодування. 
Однак 15 листопада 2018 року листом АТ «СГ «ТАС» йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування в зв`язку з тим, що ним було подано заяву про страхове відшкодування не впродовж одного року з моменту ДТП.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив із того, що його заяви (стандартної форми страховика та на його бланку) не є заявами про виплату страхового відшкодування, при цьому позивачем було перевищено однорічний строк з моменту ДТП для подачі заяви про страхове відшкодування шкоди майну. Вважає, щовисновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки він має право на регламентну виплату по здоров`ю. Крім того, звертаючись до суду, він мав на меті захистити своє порушене право, яке полягало у незаконній відмові, при цьому іншого порядку оскарження дій страховика,  ніж судового, законом не передбачено.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «СГ «ТАС» - Синельніков М.О. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін. 
 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити оскаржуване рішення суду без змін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив розглянути  справу за його відсутності, апеляційну скаргу  - задовольнити. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,  відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 31 жовтня 2017 року  було розпочато  кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до фабули кримінального правопорушення, зазначеної у витягу, 30 жовтня 2017 року о 12 годині 23 хвилини на 42 км + 660 м автодороги Київ-Ковель водій автомобіля «Nissan Almera» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , рухаючись в напрямку м. Києва, не розрахував безпечної швидкості та допустив зіткнення з автомобілем «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що рухався в попутному напрямку, який почав здійснювати обгін припаркованого на узбіччі автопоїзда «Renault Magnum» д.н.з. НОМЕР_4 у складі із напівпричепом «Burg» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_6 . 
Внаслідок зіткнення автомобіль «Nissan Almera» д.н.з. НОМЕР_1 виїхав на зустрічну смугу руху, де у зворотному напрямку в сторону м. Ковеля рухався автомобіль «Volvo 940» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , який з метою уникнення зіткнення з автомобілем «Nissan Almera» д.н.з. НОМЕР_1 виїхав на зустрічну смугу руху, де не впорався з керуванням та допустив зіткнення з напівпричепом «Burg» д.н.з. НОМЕР_5 . 
В результаті ДТП водій ( ОСОБА_1 ) та пасажир автомобіля «Volvo 940» ( ОСОБА_7 ) отримали тілесні ушкодження.
На час розгляду даної справи судом першої інстанції  розслідування кримінального провадження триває.
Відповідно до полісу АК/5503576, укладеного 12.12.2016 року між АТ «Страхова Група «ТАС» та ОСОБА_4 , була застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 , яким під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_2 
13 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ «Страхова Група «ТАС» з повідомленням відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про настання дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 30 жовтня 2017 року ( а.с. 16).
27 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Страхова група «ТАС»  з заявою про настання події по страхуванню від нещасного випадку - травму голови, отриману під час ДТП 30 жовтня 2017 року ( а.с. 17)
13 вересня 2018 року на адресу позивача було направлено лист АТ «Страхова група «ТАС», в якому відповідач просив позивача надати: постанову про закриття кримінального провадження; постанову суду; паспорт, ідентифікаційний код власника автомобіля «Вольво», д.н. НОМЕР_3 , або  генеральну довіреність на право ОСОБА_1 отримувати страхові відшкодування; заяву про страхове відшкодування ( а.с. 19).
15 листопада 2018 року  відповідачем АТ «Страхова група «ТАС» на адресу позивача було направлено листа про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки ним був перевищений термін подачі заяви про страхове відшкодування, визначений п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності  власників наземних транспортних засобів», у зв`язку  неподанням впродовж одного року  з моменту ДТП заяви про страхове відшкодування ( а.с. 21).
29 грудня 2018 року відповідачем АТ «СГ «ТАС» на адресу позивача ОСОБА_1 та власника транспортного засобу «Вольво», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_8 було направлено повідомлення про анулювання рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та прохання надати документи для прийняття рішення по страховій справі, в тому числі заяву про виплату страхового відшкодування.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що повідомлення від 13 липня 2018 року та заява від 13 вересня 2018 року не можуть вважатися заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки вони не містять обов`язкових реквізитів, визначених ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не містять майнових вимог про виплату страхового відшкодування.
Враховуючи, що позивачем був перевищений однорічний строк з моменту ДТП для подачі заяви про страхове відшкодування шкоди, заподіяної майну, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
            З висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
            Пунктом 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено обов`язок  учасника ДТП  невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
            Судом першої інстанції правильно встановлено, що 13 липня 2018 року ОСОБА_1 подав відповідачу повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди за формою «Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду», затвердженою  протоколом Президії МТСБУ № 386/2016 від 08.09.2016 року з наступними змінами 16.03.2017 №397/2017.
            Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Як вбачається з акту огляду транспортного засобу від 15.08.2018 року, ОСОБА_1 надав на огляд представнику страховика транспортний засіб Вольво-940, д.н. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_8 ( а.с. 18).
Відповідно до п. 35.1 ст. 35 вказаного Закону, для  отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:   а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;   б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;  в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;   ґ) підпис заявника та дата подання заяви.
13 вересня 2018 року на адресу позивача було направлено лист АТ «Страхова група «ТАС», в якому відповідач просив позивача надати: постанову про закриття кримінального провадження; постанову суду; паспорт, ідентифікаційний код власника автомобіля «Вольво», д.н. НОМЕР_3 , або  генеральну довіреність на право ОСОБА_1 отримувати страхові відшкодування; заяву про страхове відшкодування ( а.с. 19).
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 визнає факт отримання ним зазначеного листа  АТ «Страхова група «ТАС» за вихідним №1447 від 13 вересня 2018 року  з проханням подати заяву про страхове відшкодування, однак  матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 про страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну.
Доводи позивача про те, що така заява ним була подана 13 липня 2018 року правильно не були прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки у вказаний день позивачем було подано відповідне повідомлення про ДТП, передбачене п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яке неможливо визнати заявою про страхове відшкодування, оскільки в ньому відсутній зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди.
15 листопада 2018 року  відповідачем АТ «Страхова група «ТАС» на адресу позивача було направлено лист  за вихідним № Г1400/4550, в якому зазначено наступне:
Згідно ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності  власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування ( регламентної виплати) є : неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода, заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
«У зв`язку з тим, що Вами був перевищений термін подачі заяви про страхове відшкодування, керуючись ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності  власників наземних транспортних засобів» АТ «СГ «ТАС» не має правових підстав для  виплати страхового відшкодування та  відмовляє Вам у  виплаті страхового відшкодування у повному обсязі».
            Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що висновки суду першої інстанції про те, що позивачем  був перевищений однорічний строк з моменту ДТП для подачі заяви про страхове відшкодування шкоди, заподіяної майну,  - не відповідають обставинам справи, та що судом не враховано, що позивач  має право на регламентну виплату за шкоду, заподіяну здоров`ю. 
Проте зазначені доводи висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції було правильно встановлено, що 29 грудня 2018 року страховиком було скасоване (анульоване)  повідомлення від 15 листопада 2018 року про відмову у виплаті страхового відшкодування. Крім того, враховуючи, що станом на 15 листопада 2018 року завершився річний строк, визначений п. 37.1.4 ст. 37 вказаного Закону, то зазначене повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування може стосуватись лише відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого.
Так,  29 грудня 2018 року відповідачем АТ «СГ «ТАС» на адресу позивача ОСОБА_1 та власника транспортного засобу «Вольво», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_8 було направлено повідомлення про анулювання рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, викладене у листі від 15 листопада 2018 року.
Як вбачається з відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 11 січня 2019 року на скаргу ОСОБА_1 ,  страховиком АТ СГ «ТАС» листом від 29.12.2018 року № Г1400/5315 анульовано раніше прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. За викладених обставин підстави для застосування заходів впливу до ПрАТ СГ «ТАС» щодо неправомірної відмови у виплаті страхового відшкодування - відсутні. ( а.с. 155- 157).
            Також у вказаному листі Нацкомфінпослуг зазначено, що відповідно до інформації та документів, наданих ПрАТ СГ «ТАС», власником пошкодженого транспортного засобу та особою, яка має право отримати страхове відшкодування, є ОСОБА_8 .  Однак страховиком по зазначеній страховій справі ( щодо відшкодування витрат за шкоду заподіяну майну та здоров`ю) не отримано заяву про виплату страхового відшкодування та всі документи, визначені статтею 35 Закону, про що ОСОБА_1 повідомлено листами ПрАТ СГ «ТАС» від 13.09.2018 року  та від 29.12.2018 року.
            Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2019 року до відповідача звернулась  власник пошкодженого транспортного засобу Вольво-940, д.н. НОМЕР_3 ОСОБА_8 з заявою про виплату  страхового відшкодування за фактичне знищення транспортного засобу  в сумі 94 500 грн., проте листом від 26 лютого 2019 року  у виплаті страхового відшкодування було відмовлено, оскільки заявником було перевищено термін подання відповідної заяви (а.с. 57-61).
Доводи апеляційної скарги позивача про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що подані позивачем заяви не є заявами на виплату  страхового відшкодування, оскільки це заяви стандартної форми та викладені на бланку страховика, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки повідомлення позивача від 13 липня 2018 року згідно з його змістом є інформуванням страховика про настання ДТП. Подання такого повідомлення передбачене ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тоді як подання заяви про виплату страхового відшкодування передбачено статтею 35 вказаного Закону, про що ОСОБА_10 був своєчасно повідомлений листом страховика від 13 вересня 2018 року за вихідним  № 1447, з пропозицією подати заяву про страхове відшкодування ( а.с. 19).
Повідомлення ОСОБА_1 від 13 липня 2018 року про настання ДТП та заяву про настання події по страхуванню від нещасного випадку від 27 серпня 2018 року  не можна визнати заявами про виплату страхового відшкодування, оскільки вони не містять обов`язкових реквізитів, визначених ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,  зокрема,   майнових вимог про виплату страхового відшкодування, в тому числі і за шкоду , заподіяну здоров`ю.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності  власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Порядок відшкодування та визначення розміру відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого,  визначено ст. 24 - 26-1 вказаного Закону.
Однією з основних вимог до заяви про виплату страхового відшкодування, що встановлені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності  власників наземних транспортних засобів» є викладення змісту майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують.
Отже, в матеріалах справи відсутні докази тих обставин, що позивач ОСОБА_1 звертався до відповідача з заявою  про виплату страхового відшкодування шкоди, завданої здоров`ю. Відповідно рішення  про відмову у виплаті страхового відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю ОСОБА_1 ,  - відсутнє.
За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним і скасування рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування від 15.11.2018 року та стягнення з відповідача на користь позивача  моральної шкоди.
Таким чином, судом першої інстанції  було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права  при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому  рішення скасуванню  не підлягає. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року -   залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено 07 вересня 2020 року.

  Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Немировська О.В.
                                                                                                         
                                                                                                         Чобіток А.О.