Справа № 0707/4651/2012

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        22 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        ДЖУГИ С.Д., МАУНИЧА М.В.
при секретарі                                МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 0707/4651/2012 за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частки в нерухомому майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 11 лютого 2020 року, повний текст якої складено 11 лютого 2020 року, головуючий суддя Кость В.В., -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 оскаржила ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 11.02.2020 про залишення позову без розгляду як постановлену з порушенням судом норм процесуального права. Зазначає, що позов залишено без розгляду з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України внаслідок повторної неявки в судове засідання належно повідомленої про нього позивачки. Однак, такої повторної неявки не було. Так, ухвалою суду від 27.12.2019 було призначено підготовче засідання в справі. Повістку на це судове засідання позивачка не отримувала, а розписка про отримання підписана за позивачку невідомо ким. Щодо судового засідання, яке було призначене на 11.02.2020, позивачка подала заяву про його відкладення через необхідність отримання правової допомоги адвоката, якого на той час ще не встигла підшукати. Визнання судом цього клопотання безпідставним порушує гарантоване Конституцією України право позивачки на професійну правову допомогу. Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не передбачає як підставу для залишення заяви без розгляду повторну неявку саме в підготовче судове засідання.
Сторона просить ухвалу скасувати, справу направити до суду для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що позов про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частки в нерухомому майні був пред`явлений ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені та в інтересах якого як законний представник діяла ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 03.05.2012 (а.с. 3-7). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 07.06.2012 позов було задоволено (а.с. 41-42).

Апеляційна скарга на рішення суду була подана ПАТ КБ «ПриватБанк» як особою, яка не брала участі в справі, в якій суд вирішив питання про її права та обов`язки, лише 11.08.2016 (а.с. 54-59, 68).

18.11.2016 Мукачівський міськрайонний суд ухвалив у справі додаткове рішення (а.с. 106-107).

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 01.06.2017 рішення Мукачівського міськрайонного суду від 07.06.2012 було скасовано, в позові – відмовлено (а.с. 159-163).

Постановою Верховного Суду від 27.11.2019 рішення Мукачівського міськрайонного суду від 07.06.2012 і рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.06.2017 скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 203-207).

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 27.12.2019 призначено підготовче судове засідання на, як зазначено в ухвалі на «10 год. 45 хв. 23 січня 2019 року» (а.с. 211-213). При супровідному листі від 02.01.2020 суд надіслав копію цієї ухвали «представнику позивача – ОСОБА_1 » (а.с. 214). У справі міститься поштова квитанція про доставлення рекомендованого поштового відправлення адресату ОСОБА_1 із записом про вручення кореспонденції 11.01.2020 та з розпискою одержувача у вигляді слова « ОСОБА_4 » (а.с. 216). Доказів направлення позивачам судової повістки щодо цього судового засідання в справі немає.

Довідкою суду від 23.01.2020 зафіксовано, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, через що підготовче судове засідання відкладено на 10-45 к.ч. 11.02.2020 (а.с. 217). Доказів про отримання ОСОБА_1 судових повісток про це судове засідання на своєї ім`я на та ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі немає, однак, 11.02.2020 від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відкладення призначеного на цей день і час судового засідання на інший термін, оскільки вона бажає мати адвоката в даному процесі, якого вона на цей момент не встигла підшукати (а.с. 220). Відповідною довідкою суду від 11.02.2020 підтверджується, що в судове засідання, призначене на цей день, учасники процесу не з`явилися (а.с. 221).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 11.02.2020 позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без розгляду з підстави, передбаченої ст. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачі були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися повторно, про причини неявки не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Суд також зазначив, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причини повторної неявки позивача до суду і навіть маючи докази поважності такої причини суд повинен залишати заяву без розгляду, що підтверджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом у справі № 310/12817/13. Окрім цього, суд розцінив дії позивачки як зловживання процесуальними правами та обов`язками, як затягування судового процесу, який триває з травня 2012 року, а за місяць, який пройшов із часу отримання позивачкою копії ухвали суду від 27.12.2019, вона в повній мірі могла реалізувати право на отримання правової допомоги.

Із таким судовим рішенням погодитись не можна.

За приписами ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою (ч. 1); суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч. 2); судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик (ч. 3); судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (ч. 4).

Направивши ОСОБА_1 лише як представнику позивача (слід розуміти – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) копію ухвали від 27.12.2019, суд першої інстанції не виконав вимог процесуального закону про повідомлення власне позивачки ОСОБА_1 , а також обох позивачів про судове засідання або про виклик їх у засідання в належний процесуальний спосіб: повістками про виклик чи повістками-повідомленнями. В ухвалі немає процесуального рішення суду щодо того, чи є явка позивачів у судове засідання обов`язковою та викликаються вони в засідання, зокрема, для дачі особистих пояснень, чи лише повідомляються про нього, тож слід розуміти, що йшлося лише про повідомлення позивачів про підготовче судове засідання.

Копія ухвали суду від 27.12.2019 була доставлена адресату ОСОБА_1 , однак, і ця обставина не підтверджує належне повідомлення позивачів про дату підготовчого судового засідання, оскільки таке було призначене на «23 січня 2019 року», що вочевидь не відповідає обставинам. Доказів вжиття судом заходів до інформування позивачів про належну дату судового засідання з метою виправлення вказаної помилки та забезпечення їх явки в засідання, якщо така вимагалася, у справі немає.

За таких обставин, сторону позивачів не можна вважати такою, що була з дотриманням вимог цивільного процесуального закону належним чином повідомлена про дату і час підготовчого судового засідання.

Щодо підготовчого судового засідання в цій справі апеляційний суд зауважує й таке. Провадження в справі було відкрито ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 15.05.2012, якою справу було призначено до судового розгляду (а.с. 30). Відповідні процесуальні дії були вчинені, а справу було розглянуто за правилами ЦПК України в редакції, що була чинною до 15.12.2017.

Процесуальний інститут підготовчого судового засідання був запроваджений з 15.12.2017 і так само, які і інститут попереднього судового засідання, що існував до цього часу (ст.ст. 129, 130 і ст.ст. 196-200 відповідних редакцій ЦПК України), пов`язується з відкриттям провадження в справі та забезпеченням належного судового розгляду після цього.

Після надходження справи на новий судовий розгляд з апеляційної чи касаційної інстанції суддя (суд) вправі за наявності для того підстав приймати необхідні для подальшого судового розгляду процесуальні рішення шляхом постановлення ухвал, проте, не має процесуальних підстав призначати і проводити саме підготовче судове засідання, якщо провадження в справі було відкрито раніше, відповідні процесуальні дії були вже вчинені, процесуальні рішення прийняті, йдеться про продовження судового розгляду по суті після скасування судового рішення тощо.

Тож хоча в підготовчому судовому засіданні суд за наявності для того підстав може залишити заяву без розгляду (ст. 200 ч. 2 п. 1 ЦПК України), у випадку, що має місце, суд не мав передбачених законом підстав пов`язувати своє процесуальне рішення саме з процедурою підготовчого судового засідання, відповідні процесуальні рішення щодо руху та/або результату справи можуть прийматися лише у процедурі розгляду спору по суті.

Стаття 223 ЦПК України встановлює правила, за якими, зокрема: неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1);
суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні, зокрема, з таких підстав:
неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними (ч. 2 п.п. 1, 2);
якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення (ч. 2 п. 5);
якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:
1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;
2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;
3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;
4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою (ч. 3);
у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4);
у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (ч. 5).

Згідно зі статтею 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (ч. 1 п. 3).

Отже, цивільним процесуальним законом можливість залишення позову без розгляду внаслідок повторної неявки позивача в судове засідання пов`язується передусім із належним повідомленням позивача про час і місце розгляду справи та неподанням ним заяви про розгляд справи за його відсутності, що є обов`язковими умовами законності відповідного судового рішення. При цьому, у разі надходження від позивача заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення в судове засідання розгляд справи по суті може мати місце лише якщо остання обставина не перешкоджає розгляду справи.

Поряд із цим, цивільний процесуальний закон вказує на необхідність врахування й такої обставини, як повідомлення чи неповідомлення відповідачем суду про причини неявки в судове засідання, а також не виключає врахування за наявності для того підстав поважності чи неповажності причини неявки відповідача в судове засідання (ст. 223 ч. 5, ст. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України).

Про судове засідання, призначене на 11.02.2020, сторона позивачів була повідомлена, водночас ОСОБА_1 подала заяву про відкладення судового розгляду через необхідність знайти адвоката для представництва в суді. Наведена позивачкою причина неявки в судове засідання та відкладення судового розгляду є поважною. Справа стосується істотних особистих і майнових прав та інтересів позивачки і її сина. Право на отримання правничої допомоги та на належний правовий захист у суді гарантується Конституцією України (ст.ст. 55, 59), передбачене ЦПК України (ст. 15), а з огляду на характер спору твердження позивачки про необхідність отримання професійної правничої допомоги не може вважатися необґрунтованим як таке.

Міркування суду про зловживання позивачкою своїми процесуальними правами, затягування процесу тощо не відповідають дійсним обставинам справи та не мають підтвердження її матеріалами. Спір був ініційований у 2012 році і був вирішений судом першої інстанції за місяць. Тривалість судового провадження не обумовлюється діями позивачів чи зловживанням ними своїми процесуальними правами і має місце внаслідок оскарження через тривалий час банком, який вважає свої цивільні права порушеними та діє на їх захист, рішення суду. Позивачі в різний час користувалися правовою допомогою різних адвокатів і не можуть бути позбавлені права в розумний строк і без зловживання процесуальними правами на отримання правової допомоги під час нового розгляду справи після скасування судових рішень Верховним Судом, чого суд не врахував. Позиція позивачів не вказує, а матеріали справи не містять даних про те, що позивачі втратили процесуальний інтерес у справі та зловживаючи затягують її розгляд.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 22.05.2019 у справі № 310/12817/13 не може бути взяте до уваги. Формулюючи правову позицію про те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду, суд касаційної інстанції аналізував положення ст. 169 і ст. 207 ч. 1 п. 3 ЦПК України в редакції, що була чинною станом на 27.02.2017, які не передбачали врахування причин повторної поспіль неявки в судове засідання позивача, повідомленого про таке належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. Тобто, йшлося про інші фактичні обставини та інші правові підстави для процесуального рішення, аніж у справі, що розглядається, де відповідні процесуальні правила є істотно іншими. Правова позиція суду касаційної інстанції не може застосовуватися механічно, формально, а лише з урахуванням конкретних фактичних обставин справи та правових норм, які діють на відповідний момент.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції залишив заяву без розгляду з порушенням норм процесуального права, за відсутності обставин, які б свідчили про повторну поспіль неявку сторони позивачів, належно повідомлених про розгляд справи, в судове засідання, без врахування фактичних обставин справи та її реального руху, не визначившись по суті щодо порядку участі позивачів у судовому засіданні, передчасно та з обґрунтуванням, яке не відповідає дійсним обставинам.

Відтак, на підставі ст. 379 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляцію належить задовольнити, ухвалу суду першої інстанції, яка без законних підстав перешкоджає провадженню в справі, скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 11 лютого 2020 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 26 червня 2020 року.

Судді