ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року	Львів	Справа № 813/1668/15 пров. № А/857/4882/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Довгої О.І., Глушка І.В., 
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 18 лютого 2020 року (головуюча-суддя Гулкевич І.З., судді Гавдик З.В., Гулик А.Г., ухвалене в м. Львові о 14:00, повний текст складено 28.02.2020) у справі № 813/1668/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Ліквідаційної комісії Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-  

                                                         ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Ліквідаційної комісії Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та з врахуванням уточнених позовних вимог просив: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16 січня 2015 №48о/с “По особовому складу” в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області;   2)визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 26 січня 2015 №37о/с “По особовому складу” в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування  м. Львів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області; 3)поновити лейтенанта міліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 27 січня 2015;  4)стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; 5) рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 18 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю: Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16.01.2015 №48 о/с  “По особовому складу” в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області “По особовому складу” від 26.01.2015 року №37 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області; поновлено лейтенанта міліції Дідуха Андрія Васильовича на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №5 дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 27 січня 2015 року; стягнуто на користь ОСОБА_1 з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівські області середній заробіток за час вимушеного прогулу  в сумі 185 025, 90 (сто вісімдесят п`ять тисяч двадцять п`ять гривень 90 копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства;   в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 3142,14 грн. (три тисячі сто сорок дві гривні 14 копійок ) рішення суду допущено до негайного виконання.
Не погодившись з даним рішенням суду Міністерство внутрішніх справ України та Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області  оскаржили його подавши апеляційні  скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Апелянт ГУ МВС України у Львівській області у поданій  апеляційній скарзі зазначає, що 07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року та відповідно втратив  силу Закон України «Про міліцію» від 20.12.1990 року, в результаті відбулась ліквідація територіальних органів внутрішніх справ без правонаступництва плюс стовідсоткове скорочення штатних посад особового складу ГУМВС. Зазначає, що п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону, чітко визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ),  а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Таким чином, зважаючи на ліквідацію територіальних органів МВС України, скорочення усіх штатних посад ГУМВС, реальну відсутність можливості подальшого проходження служби в міліції та УДАІ, не прийняття на службу до поліції та те, що ГУМВС, що перебуває в стадії припинення юридичної особи, 100% посад скорочено, а відтак позивач не може бути поновлений на неіснуючій посаді ГУМВС України у Львівській області, а тому просить скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити в задоволенні позову.
Апелянт  Міністерство внутрішніх справ України у поданій апеляційній скарзі не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до МВС України у звязку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи. Зазначає, що МВС України поряд із застосуванням відносно позивача Закону України «Про очищення влади» правомірно застосувало також п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, оскільки дії позивача, як працівника Управління Державної автомобільної інспекції щодо складання адміністративного протоколу з порушенням чинного законодавства сприяли негативному ставленню громадськості до органів ДАІ та підривали їх авторитет в суспільстві. Також вказує, що МВС України при звільненні позивача було дотримано вимог Закону України «Про очищення влади». Просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог до МВС України та  прийняти нове рішення,  яким у задоволенні вимог до МВС України відмовити.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що  рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, законним, викладені у ньому мотиви відповідають матеріалам справи та нормам матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін.
Представник апелянта ГУ МВСУ у Львівській області в судовому засіданні вимоги апеляційних скарг підтримала, надавши пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в позові.
Апелянт МВС України будучи повідомленим про час та місце розгляду справи явки представників в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.  
Інші відповідачі будучи повідомленими про час та місце розгляду справи явки представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.  
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та на час звільнення працював на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.
Відповідно до наказу  Міністерства внутрішніх справ України від 16 січня 2015 року №48 о/с згідно п.10 ч.2 ст.3 Закону України “Про очищення влади” та п.62 “а”, 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу лейтенанта міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів.
В подальшому, на підставі вищевказаного наказу, начальником ГУ МВСУ у Львівській області 26 січня 2015 року прийнято наказ № 37о/с “По особовому складу”, яким відповідно до п.10 ч.2 ст.3 Закону України “Про очищення влади” та згідно з п.62 “а”, 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу лейтенанта міліції ОСОБА_1 , старшину міліції, інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів ГУМВС з 26 січня 2015 року, виплативши йому грошову компенсацію за невикористану відпустку в період роботи з 01 до 26 січня 2015 року в кількості 3 календарних днів.
Як вірно встановлено судом першої інстанції  на розгляді в ОСОБА_1 знаходився рапорт командира взводу №3 РДПС ДАІ із ЗС при ДАІ ГУМВС України в Київській області капітана міліції Гусєва О.Г., згідно рапорту якого  від 30.12.2013 року   під час несення служби на 20 км а/д Київ-Овруч в с.Нові Петрівці  близько 12:30 год.  Автомобіль “Хюндай”, н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п.2.4 ПДР України.  Встановлено, що власником вказаного транспортного засобу є гр. ОСОБА_2 . 
Як вірно встановлено судом першої інстанції,  06.01.14 р. на адресу УДАІ ГУМВСУ у Львівській області засобами електронного зв`язку з Департаменту ДАІ МВС України надійшов “Алгоритм дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно осіб, які порушили ПДР”, який  08.01.14р. був доведений до відома особового складу підпорядкованих підрозділів ДАІ. Вказаним документом були надані рекомендації для працівників ДАІ , яким було доручено на виконання рапорти працівників ДАІ м. Києва та Київської області.
Відтак, 09.01.2014 року, ОСОБА_1 склав протокол про вчинення адміністративного правопорушення гр. ОСОБА_2 , в якому визначені порушення вимог п. 2.4,8,9а  Правил  дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст.122-2 КУпАП та передані матеріали до Святошинського районного суду м. Києва.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2014 року адміністративну справу відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку за відсутності в її діях події і складу адміністративного порушення.
Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені в Законі України “Про очищення влади” від 27 січня 2015 року № 132-VIII (далі - Закон №132-VIII).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України “Про очищення влади”, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.
Згідно ч.2 ст.1 Закону України “Про очищення влади”,  очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України “Про очищення влади”, протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій  статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою  статті 4 цього Закону.
Рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень при виконанні цього Закону оскаржуються в судовому порядку.
Пунктом 10 ч.1 ст.2 Закону України “Про очищення влади” визначено, що заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.
Згідно пункту 10 частини 2 статті 3 Закону №132-VIII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймали посаду (посади) працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України “Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань” від 29 січня 2014 року № 737-VII, Закону України “Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України” від 21 лютого 2014 року № 743-VII, та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням.
Разом з тим, статтею 4 Закону України “Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України” від 21 лютого 2014 року № 743-VII (надалі – Закон № 743-VII) передбачено звільнення від адміністративної відповідальності осіб, які були учасниками масових акцій протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року, за вчинення в період з 21 листопада 2013 року по день набрання чинності цим Законом включно будь-яких адміністративних правопорушень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, за умови, що ці правопорушення пов`язані з масовими акціями протесту, у порядку, визначеному цим Кодексом.
Також частиною 2 статті 5 Закону № 743-VII визначено, що виконання цього Закону в частині звільнення від адміністративної відповідальності осіб, зазначених у статті 4 цього Закону, покладається на суди.
Питання про застосування цього Закону суд вирішує в судовому засіданні. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання (стаття 7 Закону № 743-VII).
Крім цього, аналогічні норми містили положення Закону України “Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань” від 29 січня 2014 року № 737-VII (надалі – Закон № 737-VII).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що системний аналіз положень вказаних нормативних актів дає підстави дійти висновку, що передбачена Законом №132-VIII заборона щодо перебування на посаді працівника правоохоронного органу може бути застосована до осіб при сукупності таких обставин:  1)          така особа в період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймала посаду (посади) працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно учасників масових акцій протесту; 2) участь порушника в таких масових акціях протесту повинна бути встановлена та доведена; 3) учасник масових акцій протесту повинен бути притягнутий, зокрема, до адміністративної відповідальності за дії, які вчинені ним під час таких акцій протесту та, в подальшому, повинен бути звільнений від такої відповідальності відповідно до положень Закону № 743-VII та Закону № 737-VII; 4) звільнення від адміністративної відповідальності має відбутись за заявою порушника згідно з рішенням суду в порядку, визначеному Законами № 743-VII та № 737-VII.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 не була притягнута до адміністративної відповідальності за дії, які вказані в складеному ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення, відтак не була звільнена від такої відповідальності відповідно до положень Закону № 743-VII та Закону № 737-VII.  
Статтею 5 Закону України “Про очищення влади” передбачено проведення перевірки наявності заборон за цим законом.
Звільнення проводиться за наслідками висновку такої перевірки (ч.14 ст.5 Закону України “Про очищення влади”).
Як вірно зазначено судом першої інстанції, єдиним виключенням є п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про очищення влади”, яким встановлено, що  впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в ч.3 ст.1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених ч.1 ст.3 цього Закону.
Особи за зазначеними критеріями звільняються без проведення перевірки.
Разом з тим   ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п.10 ч.2 ст.3 Закону України “Про очищення влади” без проведення перевірки.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, Закон України “Про очищення влади” передбачає процедуру звільнення без проведення перевірки тільки за ч.1 ст.3 цього Закону, а ОСОБА_1 звільнено за іншими критеріями, ніж передбачені ч.1 ст.3 Закону України “Про очищення влади”, а саме: на підставі п.10 ч.2 ст.3 Закону України “Про очищення влади”, тому у спірних правовідносинах відповідачами не дотримано процедуру звільнення з органів внутрішніх справ, оскільки щодо ОСОБА_1 не було проведено перевірку за приписами Закону України “Про очищення влади”.
З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі п.10 ч.2 ст.3 Закону України “Про очищення влади” не може вважатися правомірним, у зв`язку з порушенням порядку звільнення. 
Крім того, однією з підстав звільнення ОСОБА_1 у спірних наказах також зазначено п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а саме: за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.
З приводу цього колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 66 Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для застосування до позивача п.66 Положення було те, що в діях позивача встановлено діяння передбачене п.10 ч.2 ст.3 Закону України “Про очищення влади”.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у зв`язку з відсутністю перевірки, проведеної відповідно до Закону України “Про очищення влади”, неможливо вважати факт вчинення такого діяння встановленим в порядку передбаченому законом.
Судом першої інстанції вірно вказано, що оскільки в оскаржуваних наказах до ОСОБА_1 застосовано положення Закону України “Про очищення влади” та п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ щодо звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил ( із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, то застосування одразу двох положень законодавства не передбачено. У разі наявності підстав для звільнення, передбачених Законом України “Про очищення влади”, підлягає застосуванню саме цей спеціальний закон, але при цьому повинна бути дотримана процедура звільнення передбачена Законом. У разі, якщо діяння підпадає під дію п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то відповідачу необхідно було застосовувати саме цю норму.
В той же час, в залежності від підстави звільнення, для особи настають різні юридичні наслідки. Законодавство не передбачає одночасне застосування до особи наслідків звільнення за різними підставами.
З врахуванням наведеного суд першої інстанції, прийшов до вірного висновку, що наказ МВС України від 16 січня 2015 року №48 о/с, в частині звільнення ОСОБА_1 прийнятий без проведення перевірки відповідно до вимог Закону України "Про очищення влади", а тому є протиправним і підлягає скасуванню.
Разом з тим, оскільки наказ ГУ МВС України у Львівській області “По особовому складу” від 26 січня 2015 року №37 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 прийнято на підставі вищевказаного наказу МВС України від 16 січня 2015 року №48 о/с, то такий також підставно визнаний протиправним та скасовано судом першої інстанції. 
Оскільки накази відповідачів про звільнення ОСОБА_1 з посади визнані протиправними та скасовані судом, то позивач підставно поновлений судом першої інстанції на посаді з якої його було звільнено та стягнено в його користь середній заробіток за час весь час вимушеного прогулу.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно та всесторонньо дослідив обставини справи та прийняв обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суд з наведених вище мотивів, а тому апеляційні скарги МВС України та Головного управління МВС України у Львівської області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Доводи апелянта  не спростовують висновків суду з вищенаведених мотивів, а судом першої інстанції  повно з`ясовано  обставини, що мають значення для справи  у відповідності до норм матеріального та процесуального права,  а тому  апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.    
Керуючись статтями  308, 315, 316, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області  залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 18 лютого 2020 року у справі № 813/1668/15 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 16.07.2020