ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/890/20 Справа № 201/5622/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Варенко О.П., Городничої В.С.,
при секретарі         -        Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року 
по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про стягнення грошових коштів та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:
В травні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про стягнення грошових коштів.
В листопаді 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання договору недійсним.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про стягнення грошових коштів - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) на користь Дніпровської міської ради (код за ЄДРПОУ 26510514, юридична адреса: просп. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000) грошові кошти в сумі 23 837, 57 грн. (двадцять три тисячі вісімсот тридцять сім гривень 57 копійок).
Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).
В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання договору недійсним – відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року по справі №201/5622/18 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради та задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви.
Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.07.2016 року № 269/11 “Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування гаражів громадянам у АДРЕСА_1 .Дніпропетровську (18 осіб)” ОСОБА_1 (забудовник) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування гаражу.
Між Дніпропетровської міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір від 17.11.2016 року № 620, предметом якого є здійснення оплати відповідачем пайової участі у розвитку соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Дніпра шляхом перерахування грошових коштів до спеціального фонду міського бюджету у зв`язку з будівництвом та обслуговуванням гаражу відповідача (а.с. 9 – 13).
Згідно з п. 2.1 договору величина пайової участі згідно з розрахунком (додаток № 1 договору) становить 15 940,80 грн.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що забудовник сплачує величину пайової участі, вказану у п. 2.1. договору у строки згідно з графіком (додаток № 2 договору) до спеціального фонду міського бюджету.
Додатком № 2 договору передбачено, що сума пайової участі підлягає сплаті протягом п`яти робочих днів з моменту укладання договору, тобто до 23.11.2016 року.
Також, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 не виконано свій обов`язок по сплаті пайової участі у розвитку соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Дніпра, чим завдає збитки міському бюджету.
Статтею 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.
Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції від 26.11.2016, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I - III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (ч. 5 ст. 39 Закону).
Відповідно до ст. 40 Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. Істотними умовами договору є: розмір пайової участі; строк (графік) сплати пайової участі; відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.
На вимогу ч. 1 ст. 40 Закону міською радою прийнято рішення від 29.07.2011 року №5/14, яким затверджено Порядок залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвитку інфраструктури міста Дніпропетровська.
Відповідно до абз. 1 розділу 1 Порядку, цей Порядок визначає розмір пайової участі (внеску) замовників (забудовників) у створені (розвитку) соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури м. Дніпропетровська з урахуванням соціально - економічного значення об`єктів будівництва (реконструкції), зміни функціонального призначення тощо для міста.
Відповідно до абз. 3 розділу 1 Порядку цей Порядок застосовується для визначення розмірів пайової участі замовників (забудовників), які мають намір здійснити на території м.Дніпропетровська будівництво (реконструкцію) будь - яких об`єктів, незалежно від їх форми власності.
Згідно з абз. 2 п. 2.6 Порядку залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвитку інфраструктури міста Дніпропетровська та Положення про департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту від імені міської ради укладає департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, в особі його керівника.
У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, а саме, зокрема, з договорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.
Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Вимогами ст. 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Нормою ст. 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити:
- суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення;
- три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зазначені правові наслідки застосовуються за загальним правилом - при наявності вини порушника.
У цивільному праві діє презумпція вини: особа, яка порушила зобов`язання, вважається винною, поки не доведе відсутність своєї вини.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до п. 3.3.11, 3.3.12 Положення про департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 31.01.2018 року № 31/29, третя особа здійснює моніторинг надходження коштів пайової участі до спеціального фонду міського бюджету та готує і направляє звернення до замовників якими порушено договірні зобов`язання з пайової участі.
Пунктом 5.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України, даного Договору та Порядку №, затвердженого рішенням міської ради від 21.03.2007 № 6/11 (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до пункту 5.3 договору за несвоєчасну або неповну сплату коштів пайової участі Забудовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.
Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача складає: 15 940,80 грн. – основного зобов`язання, 4 201,01 грн. – пені, 702,08 грн. – 3% річних, 2993,68 грн. – інфляційних втрат, на загальну суму 23 837,57 грн.
До теперішнього часу кошти пайової участі до міського бюджету від ОСОБА_1 не надходили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін. Зокрема, частина 5 вказаної статті передбачає можливість залучення виконавчим органом міської ради, на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій, незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Вказаною нормою регламентовано порядок укладення та істотні умови договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Так, величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.
У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.
Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати:
1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд;
2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків.
Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об`єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 30 цього Закону.
Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.
У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.
Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.
Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.
Дніпропетровської міською радою, на виконання вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було прийнято рішення від 29.07.2011 № 5/14 «Про внесення змін до рішення міської ради від 21.03.2007 № 6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська». Відповідно до Порядку залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Дніпропетровська визначено, що пайова участь у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста є внеском, який замовник (забудовник) має сплатити до бюджету.
Згідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чине відповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Як було встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції, що оспорюваний ОСОБА_1 договір укладено у формі, передбаченій законом та останній містить всі необхідні істотні умови.
Задовольняючи частково позовні вимоги Дніпровської міської ради, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що на момент укладення спірного договору ОСОБА_1 усвідомлювала дійсні наслідки вчинення правочину та здійснювала дії щодо укладення даного правочину за власним бажанням. 
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки на момент укладення спірного договору про пайову участь останній відповідав вимогам чинного законодавства України.
Доводи апеляційної скарги, що вимоги позивача щодо сплати пайового внеску до надання земельної ділянки у користування для будівництва порушують її право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки між Дніпровською міською радою, в особі департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра від 17.11.2016 року №620 у зв`язку з будівництвом та обслуговуванням гаражу за адресою: у АДРЕСА_2 .
Відповідно до графіка сплати (додаток №2 до договору від 17.11.2016 року №620) кошти пайової участі в сумі 15940,80 грн. підлягали сплаті протягом п`яти робочих днів з моменту укладення договору. До теперішнього часу кошти пайової участі не сплачено.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Крім того, згідно пункту 5.3 Договору за несвоєчасну або неповну сплату коштів пайової участі забудовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.
Таким чином, враховуючи, що п.2.2, п. 4.1 Договору, які безпосередньо впливають з положень Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” та рішення Дніпропетровської міської ради № 5/14 від 29.07.2011 року “Про внесення змін до рішення міської ради від 21.03.2007 року №6/11 “Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська” забудовником, в особі ОСОБА_1 до цього часу не виконано, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку,що грошові кошти у розмірі 23837,57 грн. підлягають стягненню на користь Дніпровської міської ради в особі департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради. 
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

В.С.Городнича