ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року 
м. Київ
справа №495/707/14-а
адміністративне провадження №К/9901/33355/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Яковенка М. М.,
суддів – Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  495/707/14-а
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про визнання протиправними дій та скасування наказу № 174-ос від 14 жовтня 2013 року,
за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів:Ю. В. Осіпов, О. С. Золотніков, В. О. Скрипченко) від 01 березня 2017 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_1 ), у якому, з урахуванням уточнень, просив: 
– визнати протиправними дії відповідача щодо виключення його зі списків особового складу без повного розрахунку за матеріальним забезпеченням;
– скасувати наказ Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України від 14 жовтня 2013 року № 174-ос.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно та без законних підстав виключено його із особового складу військової частини без повної виплати матеріального забезпечення.
3. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2014 року позов задоволено. 
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу без повного розрахунку за матеріальним забезпеченням. 
Скасовано наказ Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України від 14 Жовтня 2013 року № 174-ос.
4. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року залучено у якості третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
5. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 січня 2017 року виправлено описку в постанові Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2014 року по справі № 495/707/14-а та зазначено:
«В мотивувальній частині постанови вірним слід вважати:
Суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправними дії суб`єкта владних повноважень – Білгород-Дністровського прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу без повного розрахунку за матеріальним забезпеченням, а наказ від 14 жовтня 2013 року № 174-ос в частині виключення із списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 підлягає скасуванню.
Третій абзац резолютивною частини постанови викласти в наступній редакції:
Скасувати наказ Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України від 14 жовтня 2013 року № 174-ос в частині, що стосується ОСОБА_1 »
6. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року вказану вище ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 січня 2017 року скасовано та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про виправлення описки.
7. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року скасовано постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2014 року та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/частина НОМЕР_1 ) щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу без повного розрахунку за матеріальним забезпеченням.
Скасовано наказ Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Держприкордонслужби України від 14 жовтня 2013 року № 174-ос в частині, що стосується підполковника ОСОБА_1 ..
У задоволенні іншої частини позовних вимоги ОСОБА_1 відмовлено.
8. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 03 квітня 2017 року відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України, після усунення недоліків касаційної скарги, від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача; у задоволенні клопотання про зупинення виконання судового рішення відмовлено; встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання заперечення на касаційну скаргу.
10. 11 липня 2017 року на адресу Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення на касаційну скаргу, у якому позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
11. 25 вересня 2017 року на адресу Вищого адміністративного суду України від скаржника надійшло клопотання про пришвидшення розгляду справи.
12. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.
13. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
14. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147–VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
15. 05 березня 2018 року касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року у справі № 495/707/14-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Бевзенко В. М. – головуючий суддя Шарапа В. М. , Данилевич Н. А.).
16. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року № 676/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенко В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.
17. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 квітня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. – головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
18. Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
19. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач – ОСОБА_1 з 1996 року проходив службу в Державній прикордонній службі України, з травня 2004 року на посаді головного бухгалтера Білгород-Дністровського прикордонного загону у військовому званні «підполковник» та перебував у відповідача на всіх видах забезпечення.
20. 20 вересня 2013 року головою Державної прикордонної служби було видано наказ по особовому складу від 20 вересня 2013 року № 599-ос, яким позивача було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.
21. 14 жовтня 2013 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) № 174-ос, позивача було виключено зі списків особового складу і виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, а виплату та проведення розрахунку за матеріальним забезпеченням відповідачем проведено не було.
22. 04 грудня 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо сплати належного йому при звільненні матеріального забезпечення (грошової компенсації за речове майно).
23. 10 січня 2014 року ОСОБА_1 отримав відмову відповідача щодо сплати коштів за матеріальним забезпеченням.
24. Не погоджуюсь з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
25. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, виходив з того, що згідно норм права при звільненні позивача виплата всіх сум, що належать йому від відповідача, провадиться в день звільнення і відповідач зобов`язаний був виплатити належні йому при звільненні кошти за матеріальним забезпеченням та за таких обставин не мав права виключати позивача зі списків військової частини до розрахунку за матеріальним забезпеченням.
26. При прийнятті судового рішення апеляційний суд мотивував його тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування спірного наказу, однак не погодився щодо повного його скасування, оскільки цей наказ, окрім підполковника ОСОБА_1 , фактично стосується інтересів (прав і обов`язків) ще 17 військовослужбовців (тобто залучених судом третіх осіб), а тому суд апеляційної інстанції вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, а саме шляхом скасування цього наказу № 174-ос від 14 жовтня 2013 року (тобто пп.1.2 п.1) лише в частині, яка безпосередньо стосується виключення зі списків особового складу в/частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 .
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
27. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.
28. Відповідач, наводить доводи аналогічні доводам заперечення на адміністративний позов, апеляційної скарги, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитую норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваним судовим рішенням, а тому повторному зазначенню не потребують.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
29. Враховуючи положення пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №  460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
30. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
31. Частиною 2 статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
32. Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №  2232-XI (далі – Закон № 2232-XI) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
33. Згідно частини другої статті 24 Закону № 2232-XI, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
34. Відповідно до пункту «б» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XI контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.
35. Відповідно до частини дев`ятої статті 26 Закону № 2232-XI звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
36. Як слідує зі змісту положень пункту 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2008 року № 727 «Про речове забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби у мирний час», військовослужбовцям, що звільняються в запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за недоотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, який минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту.
37. Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі – Положення № 1115/2009), визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
38. Відповідно до пункту 293 Положення № 1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Державної прикордонної служби України розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
39. При цьому, аналогічні положення та вимоги містяться і в пункті 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі – Положення №  1153/2008), зі змісту якого, в свою чергу, вбачається, що особа, яка звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
40. Предметом спору у даній справі є перевірка правомірності оскаржуваного наказу в частині виключення позивача зі списків особового складу військової частини за умов неповного розрахунку на час такого виключення.
41. З вищевикладених норм права вбачається, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе лише за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця. Це є певного роду гарантія для військовослужбовця, який звільняється зі служби.
42. В свою чергу, судами встановлено, що на момент прийняття спірного наказу № 174-ос про виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, тобто станом на 14 березня 2014 року, останньому відповідачем не було проведено повного розрахунку за матеріальним забезпеченням, а саме не була виплачена нарахована грошова компенсація за речове майно в сумі 10079,17 грн.
43. Водночас, позивач, як це передбачає пунктом 242 Положення № 1153/2008, своєї письмової згоди на виключення зі списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не надавав.
44. Окрім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, повний розрахунок за матеріальним забезпеченням ОСОБА_1 фактично було проведено 06 жовтня 2014 року, а в подальшому, тобто 15 березня 2016 року, спочатку винесено наказ № 89-ос про скасування пп.1.2 п.1 спірного наказу № 174-ос від 14 жовтня 2014 року в частині, що стосується виключення зі списків особового складу в/частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 (п.2) та виключено його з цих списків з 06 травня 2016 року (п.3, тобто з дати повного розрахунку), а потім видано ще один наказ № 206-ос від 16 червня 2016 року – про скасування вищевказаних п.п. 2,3 попереднього наказу № 89-ос від 15 березня 2016 року та одночасно внесено зміни до абз.1,9 пп.1.2 п.1 спірного наказу № 174-ос від 14 жовтня 2014 року, а саме змінено дати виключення ОСОБА_19 зі списків особового складу в/частини НОМЕР_1 з « 15 жовтня 2014 року» на « 06 травня 2016 року».
45. З урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та встановлених обставин у справі, Суд уважає правильним висновок суду першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог, оскільки позивача виключено зі списків особового складу до проведення з ним усіх необхідних розрахунків та згоди звільненого військовослужбовця, тому відповідач передчасно виніс спірний наказ, чим порушив права позивача, в зв`язку із чим останній є незаконним та підлягає скасуванню.
46. При цьому, судом апеляційної інстанції цілком правильно задоволено частково вимоги щодо повного скасування спірного наказу № 174-ос від 14 жовтня 2013 року, а саме шляхом скасування цього наказу № 174-ос від 14 жовтня 2013 року (пп.1.2 п.1) лише в частині, яка безпосередньо стосується виключення зі списків особового складу в/частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 , оскільки цей наказ, окрім підполковника ОСОБА_1 , фактично стосується інтересів (прав і обов`язків) ще 17 військовослужбовців (тобто залучених судом третіх осіб).
47. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
48. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваного судового рішення, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
49. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі про часткове задоволення позовних вимог.
50. Згідно частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
51. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
52. Оскільки Суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року у справі № 495/707/14-а – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов