КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №761/1895/19                                                                       головуючий у суді І інстанції: Коренюк А.М.
провадження №22-ц/824/6680/2020                                               головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
22 вересня 2020 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Іванової І.В., Матвієнко Ю.О., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суд міста Києва від 11 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 05 грудня 2007 року укладений кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 14000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.
Зазначаєє, що позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, а тому станом на 04 листопада 2018 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 224084 грн. 70 коп., що складає: заборгованість за кредитом - 14146 грн. 37 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3317 грн. 67 коп., 206620 грн. 66 коп. - заборгованість за пенею, проте позивачем ставиться вимога лише в частині заборгованості в сумі 111188 грн. 84 коп., що складає: заборгованість за кредитом - 14146 грн. 37 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3317 грн. 67 коп., 93724 грн. 80 коп. - заборгованість за пенею.
 Рішенням Дарницького районного суд міста Києва від 11 лютого 2020 року задоволено позов Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк 111188,84 грн. заборгованості за кредитним договором та 1762,00 грн. судового збору, а всього - 112950,84 грн..
Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1  подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на копію вимоги (повідомлення) про розірвання договору, яку додано до відзиву на позов, а тому вважає, що позивач 29.05.2015 року (дата отримання вимоги) був повідомлений про те, що його права та інтереси порушуються. Зазначає, у розрахунку заборгованості зазначено, що відповідач припинив виконувати свої зобов`язання за договором 28.05.2015 року. Звертає увагу суду на те, що позивач не звернувся до суду із позовом до 29.05.2018 року,  а тому вважає, що строк позовної давності для звернення із позовом пропущено позивачем. 
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно вимогами Кредитного договору, а тому вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд вказав, що строки позовної давності переривалися боржником. Також суд першої інстанції зазначив, що обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.
Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 05 грудня 2007 року укладено кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 14000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с. 5 - 10, 11 - 12, 13, 14 - 47, 48, 49, 51, 52, 53 - 54).
Відповідно до умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою.
Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором.
Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором від 05 грудня 2007 року, внаслідок чого,  станом на 04 листопада 2018 року, у останнього утворилася заборгованість у розмірі 224084 грн. 70 коп., що складає: заборгованість за кредитом - 14146 грн. 37 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3317 грн. 67 коп., 206620 грн. 66 коп. - заборгованість за пенею.
Проте позивачем ставиться вимога про стягнення частини заборгованості у розмірі 111188 грн. 84 коп., що складає: заборгованість за кредитом - 14146 грн. 37 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3317 грн. 67 коп., 93724 грн. 80 коп. - заборгованість за пенею.
Суд апеляційної інстанції, не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 с. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Судом встановлено, що відповідачем до суду першої інстанції подавалась заява про застосування строку позовної давності. Також, у апеляційній скарзі посилався на те, що позивач звернувся до суду із порушення строку для звернення із позовом.
29 травня 2015 року позивачем отримано від відповідача вимогу (повідомлення) про розірвання договору (а.с. 92-95).
Відповідно до розрахунків заборгованості, наданих позивачем у справі (а.с.5-12), остання сума погашення за наданим кредитом була сплачена ОСОБА_1 08 травня 2015 року. 
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відтак, у спірних правовідносинах перебіг позовної давності почався 08 травня 2015 року, а тому, суд апеляційної інстанції вважає, що строк позовної давності сплив 09 травня 2018 року. 
Разом з тим, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом 09 грудня 2018 року, що підтверджується відбитком штемпелю на конверті (а.с.59), тобто поза межами строку позовної давності. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що строк позовної давності було перервано є помилковим та не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах. Так, з розрахунків заборгованості вбачається, що останній платіж боржником був здійснений 08 травня 2015 року, вимога (повідомлення) про розірвання договору отримана позивачем 29 травня 2015 року, позивач звернувся до суду із позовом 09 грудня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності.
Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що  відповідно до положень ст. 257, 258 ЦК України позивач звернувся до суду з позовом після спливу трирічного строку позовною давності, що є самостійною підставою для відмови у позові відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити,  у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.376 ЦПК України.  
На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд, 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дарницького районного суд міста Києва від 11 лютого 2020 року скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «22» вересня 2020 року. 

Головуючий суддя	Л.П. Сушко        	
Судді	І.В. Іванова        	
   	Ю.О. Матвієнко