УХВАЛА
 
16 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 711/2233/18
провадження № 51-6766 ск 18
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 26 травня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що  її положень, зокрема п. 4 ч. 2 та ч. 3, не було додержано.
Згідно з цими положеннями у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність судових рішень. 
Суд касаційної інстанції (далі – Суд) є судом права, а не факту і може скасувати чи змінити оскаржені рішення лише на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу. 
Отже, скаржник має конкретно зазначити у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 433 вказаного Кодексу Суд не перевіряє оспорюваних рішень на предмет неповноти розгляду, невідповідності висновків у вироку фактичним обставинам кримінального провадження,а при здійсненні перегляду виходить із фактичних обставин, установлених судами нижчих інстанцій. Не уповноважений Суд й оцінювати доказів з точки зору їх достовірності.
Натомість у поданій скарзі, заперечуючи доведеність своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального Кодексу України, засуджений усупереч законодавчим приписам не наводить обґрунтування заявленої вимоги про закриття кримінального провадження, допущення судами таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування вироку й ухвали на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 284, 370, 374, 404, 405, 412, 417, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку, а також з урахуванням установлених у справі фактів. Поза увагою скаржника залишилась й правова позиція, викладена в постанові Суду від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17).
Крім того, не погоджуючись з оцінкою доказів, скаржник насамперед заперечує повноту й правильність експертного висновку, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 вказаного Кодексу, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо згаданої обставини.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 26 травня 2020 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                          ОСОБА_3