ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2186/19  Номер провадження 22-ц/814/2049/20	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 березня 2020 року (повний текст виготовлено 10.03.2020 року)
у справі за позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії звернулося до місцевого суду з вказаним позовом, уточненим в ході судового розгляду, до  ОСОБА_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_1  зареєстрований в АТ «Полтаваобленерго», як споживач послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , по о/ НОМЕР_1 . 
Зазначають, що, позивач надає послуги в повному обсязі у відповідності до якісних показників. При цьому, ОСОБА_1 , в порушення вимог законодавства, не здійснював своєчасної оплати одержаних послуг, в результаті чого допустив заборгованість, яка станом на 19.08.2019 року становить 23975,12 грн. 
З урахуванням наведеного остаточно прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 23975,12 грн., а саме:за послугу «Централізоване опалення» - 16077,65 грн.; за послугу «централізоване постачання гарячої води» - 7897,47 грн.; встановлений індекс інфляції у розмірі 2164,93 грн.; 3% річних від простроченої суми – 607,15 грн.; судовий збір в сумі – 1921,00грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 березня 2020 року позов Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії Домбровського Євгена Васильовича про стягнення боргу, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії, що розташоване за адресою: м. Кременчук, просп. Свободи, 8, заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з червня 2015 року по квітень 2019 року в розмірі 23975,12 грн. та за період з березня 2016 року по лютий 2019 року 3% річних в сумі 607,15 грн. та інфляційні втрати в сумі 2164,93 грн.
Судові витрати у виді судового збору в сумі 1921,00 грн компенсувати Акціонерному товариству «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії за рахунок державного бюджету.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , який, посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, прохав його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з 1998 року і по теперішній час позивачу надана стовідсоткова пільга на оплату комунальних послуг, оскільки він є учасником бойових дій, до складу його сім`ї входять дружина та донька, яка має другу групу інвалідності.
Вказує, що площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення, становить 21кв.м. опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні, має право на знижку плати та додатково 10,5кв.м на сім`ю. При цьому, апелянт зауважує, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, а визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю, такі як – спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відтак, висновок суду стосовно наявності лише двох пільговиків, на думку апелянта, є протиправним.
Окрім того, вказує, що навіть, якщо, за твердженням позивача, знижка поширювалась лише на 2-х мешканців, то відповідно до Постанови КМУ №409 від 06.08.2014 року, кількість спожитих кубів гарячої води повинна була обраховуватись з показника 4,8куб.м на місяць в цілому, а не з 6,35куб.м, як вказано позивачем.
Вказує, що загальна опалювальна площа квартири становить 68,6кв.м., при цьому 100-відсоткова знижка встановлена на 3-х осіб, пільговика та членів його сім`ї, покриває площу в 73,5кв.м, що на 5кв.м. більше загальної опалювальної площі квартири, відтак, ніякої заборгованості у відповідача бути не може.
З урахуванням наведеного, апелянт вказує на безпідставність нарахування йому сум індексу інфляції та 3% річних.
Вважає, що місцевим судом безпідставно не встановлено на основі чого, яких джерел та документів, позивач проводив розрахунки, які відповідач піддає критиці, як такі що зроблені без урахування дійсних тарифів.
Також, зауважує, що між сторонами по справі не укладався договір про надання послуг та вказує на пропуск позивачем строку позовної давності.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду та прохає залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.
Зазначають, що 19.07.2017 року між сторонами по справі укладено договір про надання послуг, при цьому послуги відповідачем позивачу надавались відповідно до встановлених тарифів в залежності від періоду, в якому виникла заборгованість.
Вказують, що всі нарахування за надані послуги за спірні періоди проводились з урахуванням пільг, що підтверджується відповідним розрахунком, який є в матеріалах справи.
Також, зауважують, що опалювальна площа будинку за адресою: кВт.287, 25 складає 4113,80м.2, опалювальна площа квартири АДРЕСА_3 складає 68,60м2, при цьому інформацію щодо площі будинку, квартири, позивач отримував від КП «НВФ «Впровадження автоматизованих систем».
Зазначають, що площа квартири споживача, на котру розповсюджувались пільги з централізованого опалення, становить 52,5м2, із них 21м2+21м2 на осіб, які мають право користування пільгою, в розмірі 100% та 10,5м2 на сім`ю.
Вказують, що нарахування за послугу «централізоване постачання гарячої води» проводилось відповідно до санітарної норми на 3-х зареєстрованих осіб, санітарна норма на особу, що не є пільговиком встановлена – 3,15м3, 1,6м3+1,6м3 – санітарна норма на двох зареєстрованих осіб, що мають право користування пільгою.
Окрім того, зауважують, що, відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 20.04.2016 року, висловленої у справі №6-2951цс15, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг у повному обсязі.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 

З матеріалів справи вбачається, що, згідно довідки Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 22.04.2019 року №3455/01-32 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.26),

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 19.08.2019 року сума боргу відповідача за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, за період з червня 2015 року по квітень 2019 року становить 23975,12 грн., з яких 16077,65 грн. – борг за оплату послуг з централізованого опалення та 7897,47 грн. - борг за оплату послуг зцентралізованого постачання гарячої води (а.с.48).
Окрім того, позивачем також було нараховано на вказану суму боргу 3% річних та індекс інфляції за порушення грошового зобов`язання за період березня 2016 року по лютий 2019 року, а саме: 607,15 грн. - 3% річних та 2164,93 грн. - інфляційні втрати. 

Відповідач ОСОБА_1 , є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та інвалідом 2 групи з 01.07.2007 року, що підтверджується копіями посвідчень серії НОМЕР_3 (а.с.39) та серії НОМЕР_4 (а.с.83), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 (а.с.82).

Також, судом установлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 окрім відповідача також зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копіями паспортів громадин України (а.с.84-88).

Згідно довідки 1162/27 від 24.12.2019 року УСЗН Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, ОСОБА_1 перебуває на обліку та його дані внесені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, як особа з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Склад сім`ї пільговика: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодружена повнолітня дитина - інвалід з дитинства 2 групи – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.80).

Окрім того, установлено, що 18.01.2020 року Кременчуцьким ВП ГУНП в Полтавській області було внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про те, що в 2017 році в м. Кременчуці працівники ПАТ «Полтаваобленерго» підробили Договір №143638/40816 від 19.07.2017 «Про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води» між заявником та вказаною організацією (а.с.102).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що строк позовної давності позивачем не пропущено, донька відповідача в спірний період не була наділена пільгою, як член його сім`ї, відтак, розрахунок заборгованості позивача було здійснено вірно, з урахуванням вимог закону, його помилковість відповідачем не доведена, а тому борг підлягає до стягнення у визначеному розмірі.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного. 

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно із частиною першою статті 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Частиною першою статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
(Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15). 

Так, матеріалами справи достовірно установлено та не спростовано сторонами по справі, що між сторонами по справі наявні договірні правовідносини, оскільки споживач ОСОБА_1 не заперечує, що фактично отримував послуги від ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. 
Відтак, доводи апелянта стосовно того, що місцевим судом безпідставно не встановлено на основі чого, яких джерел та документів, позивач проводив розрахунки, за відсутності укладеного договору, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наведене спростовується змістом вказаної вище правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15.

Згідно п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;

Згідно із пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодноїта гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (уредакції,чинній намомент виникнення спірних правовідносин),у разівідсутності уквартирі (будинку садибного типу) та навводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) учасникам бойових дій надаються такі пільги: 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.
Згідно з частиною другою статті 12 Закону пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються учасникам бойових дій та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.
Пунктами 4,5 частини першої статті 13 Закону передбачена 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чиним законодавством (21кв.метр загальної площі житлана кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5кв.метра на сім`ю); 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.

Статтею 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло. До державних соціальних нормативів належать: гранична норма витрат на управління житлом, оплату комунальних послуг, передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам; показники якості управління багатоквартирним будинком і надання комунальних послуг.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» установлено громадянам, які відповідно до законодавства мають пільги на оплату житлово-комунальних послуг, соціальну норму житла для: 1) оплати користування житлом/утримання житла - 21 кв. метр загальної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю; 2) централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання) незалежно від джерела та виду енергії - 21 кв. метр опалюваної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами з централізованого постачання гарячої води - 1,6 куб. метра на одну особу на місяць. У разі відсутності квартирних приладів обліку гарячої води нарахування плати за користування послугами з централізованого постачання гарячої води інвалідам війни та членам їх сімей, на яких відповідно до законодавства поширюються пільги, здійснюється виконавцями/виробниками такої послуги згідно з соціальними нормативами, встановленими абзацом першим цього підпункту.

Судом першої встановлено, що ОСОБА_1 , як інваліду війни другої групи, надана пільга на оплату за використану електричну енергію. Ця пільга встановлена на підставі пункту 5 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якого інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Також установлено, що членами сім`ї ОСОБА_1 , відповідно до положень Сімейного кодексу України, є його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 . Водночас, щодо доньки відповідача,суд першої інстанції зазначив, що вона не є членом сім`ї відповідача, в розумінні Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому вона не має права на пільги.

Так, згідно з частиною п`ятою статті 51 Бюджетного кодексу України, яку суд застосував до спірних правовідносин, при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства І та II групи або інвалідами І групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни І групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0493488 від 14.02.2017 року,- ОСОБА_3 з 07.02.2017 року надано третю групу інвалідності з дитинства та згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0074123 від 27.05.2019 року,- з 10.05.2019 року другу (а.с.37-38).

З урахуванням наведеного, місцевим судом вірно визначено, що спірним періодом, за який стягується заборгованість є червень 2015 року по квітень 2019 року, при цьому, як установлено матеріалів ми справи та не спростовано стороною відповідача, інвалідом 2 групи донька відповідача - ОСОБА_3 була визнана лише 10.05.2019 року, тобто до цієї дати, за нормами Бюджетного кодексу України, вона не мала права на пільги, встановлені для її батька, оскільки була повнолітньою та не мала статутсу інваліда 2 групи.

Доводи апеляційної скарги стовно того, що з 1998 року і по теперішній час позивачу надана стовідсоткова пільга на оплату комунальних послуг, оскільки він є учасником бойових дій, до складу його сім`ї входять дружина та донька, яка має другу групу інвалідності, колегія суддів оцінює критично з урахуванням наведеного вище, спільне проживання в одній квартирі не є підставою для віднесення осіб до членів сім`ї, для надання їм відповідної пільги.

Відтак, відповідно до вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати кошти за отримані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у визначеному розмірі.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем при розгляді справи місцевим судом не надавався власний контрозрахунок, питання щодо невідповідності загальної площі будинку, наведеної в розрахунку позивача – 4113,8м2 та дійсної – 4213,8м2, не ставилось.

Так, ОСОБА_1 , звертаючись з даною скаргою, робить у ній контр розрахунок суми боргу та додає до неї лист ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» №01-14/2516 від 03.07.2020 року, де вказано, що загальна опалювальна площа будинку, в якому роживає відповідач, становить – 4213,80м2 (а.с.128).
Як убачається з даного листа, він наданий як відповідь на звернення відповідача від 26.02.2020 року, тобто ОСОБА_1 усвідомлював необхідність уточнення відповідної інформації при розгляді справи в суді першої інстанції, але не вчинив всіх необхідних дій для цього з метою отримання необхідних даних при розгляді справи судом першої інстанції та належного їх дослідження у визначений законом спосіб.
Окрім того, відповідач взагалі не наводить жодних обґрунтованих підстав та поважних причин, які б унеможливлювати пред`явити зазначену інформацію в суді першої інстанції.
Згідно пунктів п`ятого та шостого частини третьої статті 178 ЦПК України відповідач зобов`язаний додати до відзиву на позовну заяву заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання;

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідних даних, щодо незгоди з наданим позивачем розрахунком, зокрема, і в частині, начебто, невірного визначення позивачем загальної опалювальної площі будинку, відповідачем не надано.

Отже, достовірно встановлено, що додані до апеляційної скарги нові докази, а саме: лист ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» №01-14/2516 від 03.07.2020 року, не надавались відповідачем суду першої інстанції, а тому не могли бути ним оцінені. Поважних причин, які унеможливили подачу вказаних документів (інформації) до суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно із ч.ч.3,6 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виходячи з наведеного, посилання в апеляційній скарзі на вказані докази, а саме: лист ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» №01-14/2516 від 03.07.2020 року не може бути прийняте до уваги судлм апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, оскільки наведним вище, достеменно установлено наявність у відповідача заборгованості перед позивачем зі сплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у визначеному розмірі, відповідне зобов`язання є простроченим, то вимоги ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії щодо стягнення передбачених нормами ст.625 ЦК України сум інфляційних втрат та 3% різни у визначеному розмірі є обґрунтованими.
Твердження апелянта стосовно безпідставності таких нарахувань суд апеляційної інстанції до уваги не приймає.

В статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
В ч.ч.2,3 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

       Так, місцеим судом вірно визначено, що, внаслідок звернення ПАТ «Полтаваобленерго» у 2018 року до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача сум заборгованості, строк позовної дасності перервався, відтак, при подачі даного позову він не є пропущеним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. 

       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,- залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 березня 2020 року, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        Ю.В. Дряниця 

                                                                       О.В. Чумак