У х в а л а    
 
09 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 355/1249/18
 
провадження № 61-12799ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року за заявою представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба в справах дітей та сім`ї Баришівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
 
У лютому 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання розпорядження Баришівської районної державної адміністрації Київської області від 14 березня 2018 року «Про встановлення днів побачень ОСОБА_3 з донькою» та розпорядження від 20 серпня 2018 року «Про внесення змін до розпорядження голови Баришівської районної державної адміністрації Київської області від 14 березня 2018 року», яким було виправлено технічну помилку, а саме прізвище « ОСОБА_1 » змінено на « ОСОБА_1 », в частині «систематичних зустрічей з 10.00 год до 20.00 год щосуботи та всі державні свята, визначені законодавством України, без присутності матері».
Заява мотивована тим, що існують очевидні факти протиправності вказаних розпоряджень, що порушують права ОСОБА_1 та малолітньої доньки   ОСОБА_6 .
Вважав, що невжиття такого виду забезпечення позову, як зупинення виконання вказаного рішення органу опіки і піклування, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Враховуючи викладене просили суд, зупинити виконання вказаного органу опіки і піклування.
 
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - про забезпечення позову відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заявник не навів переконливих доказів того, що не зупинення вказаних розпоряджень істотно вплине на права та обов`язки позивача та її доньки. При цьому, забезпечення саме такого виду позову в першу чергу впливатиме на права батька на побачення зі своєю донькою. Зауважив, що наявність самого по собі позову про скасування розпорядження голови Баришівської районної державної адміністрації Київської області від 14 березня 2018 року, в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення органу опіки і піклування.
 
У серпні 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подав касаційну скаргу, що надійшла 27 серпня 2010 року, в  якій заявник просить скасувати ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року й ухвалити нове судове рішення, яким зупинити виконання органу опіки та піклування. 
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Отже, касаційному оскарженню не підлягають ухвали, що зазначені у пункті 4 частини першої статті 353 ЦПК України.
 
За приписами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Ураховуючи викладене, касаційна скарга не може бути прийнята до провадження, оскільки скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись статею 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба в справах дітей та сім`ї Баришівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                        О. М. Осіян

 
                                                                                                               О. В. Білоконь

 
                                                                                                                           Н. Ю. Сакара