ПОСТАНОВА
Іменем України

15 липня 2020 року   
м.Київ
справа №819/493/17
адміністративне провадження №К/9901/23927/18
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):: 
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів: Кашпур О.В.,  Радишевської О.Р., 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання неправомірною діяльність суб`єкта владних повноважень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року ухвалену у складі головуючого судді Ходачкевич Н.І. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року ухвалену у складі головуючого судді Онишкевича Т.В., суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б., у справі №819/493/17
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому просила:
- визнати неправомірною діяльність відповідача в частині неналежного, що порушує вимоги Закону України «Про звернення громадян», розгляду скарги від 16.01.2017.
2. На обґрунтування позову зазначає про розгляд скарги з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян».
ІІ. Встановлені судами обставини справи
3. ОСОБА_1 04.10.2016 електронною поштою направила до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини скаргу (далі - Скарга 1) щодо порушення Адміністрацією Президента України вимог Закону України "Про звернення громадян" при розгляді її скарги, адресованої Президенту України та надісланої 28.06.2016 на електронну адресу глави Адміністрації Президента України.
4. Листом від 03.11.2016 №2/13-Н276130.16/19-42 посадової особи Секретаріату відповідача заявницю повідомлено про відсутність підстав для вжиття заходів реагування у зв`язку дефектом оформлення звернення до Президента України.
5. 11 листопада 2016 року позивачка подала Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини клопотання про усунення недоліків розгляду Скарги 1 та її повторний розгляд. 
6. Листом від 12.12.2016 за №2/13-Н278642.16/19-42 посадовою особою Секретаріату Відповідача у задоволенні клопотання було відмовлено з тих же підстав.
7. Вважаючи такі дії та рішення відповідача неправомірними ОСОБА_1 16.01.2017 року направила електронною поштою на адресу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини скаргу на керівника Секретаріату Кривенького Б.В. за листом №2/13-Н278642.16/19-42 від 12.12.2016 р (Скарга 2).
8. У відповідь на вказане звернення позивачці листом від 15.02.2017 №1/13-282682.17/19-42 повідомлено, що за результатами вивчених матеріалів за вказаною скаргою, було встановлено, що попередні електронні звернення ОСОБА_1 від 04.10.2016 та від 11.11.2016 розглянуто Секретаріатом Уповноваженого з прав людини відповідно до чинного законодавства з дотриманням встановлених термінів. 
9. Незгода з таким розглядом поданої скарги стала підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
10. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
11. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що відповідачем не було допущено порушень під час розгляду скарги позивачки. 
IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги і аргументи сторін
12. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, позивачка подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
13. На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає про допущені відповідачем порушення під час розгляду скарги.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
14. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
15. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
16. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
17. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".
18. Відповідно до ст.5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
19. Приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.
20. Згідно з статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
VI. Позиція Верховного суду
21. Суд зазначає, що предметом спору у цій справі є скарга позивачки від 16.01.2017 на дії керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а підставою є недотримання ним вимог Закону України "Про звернення громадян" при розгляді її скарги з доповненням, адресованої Уповноваженому щодо нерозгляду її звернення до Президента України від 28.06.2016.
22. Як встановлено судами, керівником Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини листами від 03.11.2016 (відповідь на скаргу від 04.10.2016) та від 12.12.2016 (відповідь на скаргу від 11.11.2016) позивачці серед іншого було заначено про відсутність її підпису на зверненні до Президента України та роз`яснено, що на підставі статті 8 Закону України "Про звернення громадян" вказане звернення є анонімним та розгляду не підлягає.
23. Матеріали справи свідчать, що спірними питаннями вказаних звернень фактично були відсутність у позивачки відомостей щодо стану розгляду поданої нею скарги адресованої Президенту України та порушення місячного строку розгляду її звернення від 11.11.2016 року, відповідь на яке надана 12.12.2016.
24. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем у наданих відповідях на звернення було зазначено про залишення без розгляду її звернення до Президента України, у зв`язку з відсутністю підпису на ньому та вказано про розгляд звернення 12.12.2016, оскільки 11.12.2016 припало на вихідний день, що свідчить про дотримання місячного строку розгляду звернення від 11.11.2016.
25. Так, додана до позову скарга позивачки від 04.10.2016, в якості додатку містить копію звернення до Президента України від 28.06.2016, яке не містить підпису заявниці.
26. При цьому відсутність підпису на поданому зверненні позивачем не заперечується.
27. Таким чином, викладені обставини свідчать про дотримання відповідачем приписів Закону України "Про звернення громадян".
28. Тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
29. Доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи Судом, є аналогічними доводам викладеним в позові та апеляційній скарзі, не спростовують висновків судів і зводяться до переоцінки встановлених судами першої й апеляційної інстанцій фактичних обставин справи.
30. На підставі пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
31. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
32. Беручи до уваги правильність та обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій, Суд дійшов висновку, що судові рішення в цій справі відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх скасування чи зміни відсутні.
33. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються. 
34. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
35. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
36. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року залишити без змін.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Судді	С.А. Уханенко О.В. Кашпур   О.Р. Радишевська