ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/874/20 Справа № 204/1847/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко  Н. В.	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

28 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  на постанову Красногвардійського  районного суду м. Дніпропетровська  від 26 травня 2020 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в частині клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, - 
В С Т А Н О В И В :
Постановою Красногвардійського  районного суду м. Дніпропетровська  від 26 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн. 00 коп.; стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням,  ОСОБА_1 поза межами строку його апеляційного оскарження звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, зокрема, просить суд апеляційної інстанції поновити пропущений строк на оскарження постанови.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови, ОСОБА_1 посилається на те, що 26 травня 2020 року в Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська відбулося два засідання, де розглядались справи про адміністративні правопорушення під головуванням суддів Токар Н.В. та Юшкова М.М. При цьому, вказує, що він приймав участь у судовому засіданні під голуванням судді Юшкова М.М., а тому не міг примати участь у судовому засіданні у цій справі, та ці обставини підтверджуються відомостями, які розміщені у відкритому доступі на офіційній сторінці суду першої інстанції. Отже, він не був обізнаний про винесення щодо нього постанови у цій справі, а дізнався лише коли отримав лист поштою - 21 червня 2020 року. Окрім того, звертає увагу, що матеріали у цій справі працівниками поліції йому не вручалися, а тому з ними він зміг ознайомитися тільки в перших числах липня, оскільки суддя Токар Н.В. перебувала у відпустці до 30 червня 2020 року.
Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1 та його захисника Аракелову А.Р., які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, потерпілу ОСОБА_2 , яка просила прийняти рішення на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи заявленого клопотання, дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
В силу вимог ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що цю справу щодо ОСОБА_1 було розглянуто судом першої інстанції 26 травня 2020 року за його відсутністю. 
Разом із цим, ОСОБА_1 був повідомлений судом в установленому законом порядку про розгляд справи 26 травня 2020 року о 09.00 год., що підтверджується особистим підписом в розписці, однак до суду не з`явився, не повідомивши про причини свого неприбуття, клопотання про відкладання розгляду справи суду не надавав. 
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови ОСОБА_1 вказує на те, що 26 травня 2020 року приймав участь у іншому судовому засіданні, а тому не міг приймати участь у цій справі, та про результати розгляду цієї справи йому стало відомо лише після отримання копії постанови 21 червня 2020 року. 
Разом з цим, посилання апелянта на не можливість прийняття участі у судовому засіданні у цій справі 26 травня 2020 року не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.
Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказав, що 26 травня 2020 року о 08.00 год. він прибув до суду для участі в судовому засіданні з розгляду справи про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, однак про розгляд цієї справи про адміністративне правопорушення щодо нього, він забув.
Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.
Слід також відзначити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їх судового провадження.
Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та про розгляд справи судом першої інстанції, не вжив заходів для явки до суду 26 травня 2020 року, тому апеляційний суд сприймає вказану його поведінку як спробу уникнути покарання за вчинення адміністративного правопорушення. 
З урахуванням викладеного та того, що ОСОБА_1 в клопотанні та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не навів жодної об`єктивної обставини, яка перешкоджала йому реалізувати право на апеляційне оскарження постанови в передбачений законом строк, а вказані в обґрунтування клопотання доводи не належать до поважних причин пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції не убачає підстав для його поновлення. 
Керуючись ст. ст. 7, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року — відмовити.
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року, повернути ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду Н.В. Коваленко