КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ справи: 759/17791/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8915/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
10 серпня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого - Немировської О.В. 
                  суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2   про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2020 року, 
 
 встановив:
у вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованістьв розмірі 36 702 грн. 87 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що між сторонами 19 травня 2017 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору станом на 12 вересня 2019 року утворилась заборгованість, яка складається з 11 621 грн. 32 коп. заборгованості за тілом кредиту, 9 838 грн. 09 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту,  12 069 грн. 51 коп. пені, 950 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафів в розмірі 500 грн. та 1 723 грн. 95 коп. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.  
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду з даним позовом,  позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 19 травня 2017 року було укладено договір про надання банківських послуг. За умовами договору позичальнику було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо внесення коштів на погашення кредиту, в результаті чого виникла заборгованість в загальному розмірі 36 702 грн. 87 коп.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що сторони досягли згоди щодо істотних умов кредитного договору та відповідачем було отримано кредитні кошти від банку.
Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись у повному обсязі не може з таких підстав. 
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 207, 626, 628, 633, 634, 1054, 1055 ЦК України.
У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що між сторонами було укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, договір кредиту є укладеним, а тому заборгованість має бути стягнута на користь банку у повному обсязі. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення пені та штрафів.
В частинах 1 та 2  статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно  ч. 1 ст.  1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
В  ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України  закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 шляхом заповнення Анкети-заяви 19 травня 2017 року уклав з ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», договір про надання банківських послуг (а.с.6). Зі змісту даної Анкети-заяви вбачається, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. 
Також надана до суду Анкета-заява містить анкетні дані відповідача, інформацію щодо його місця проживання та реєстрації, сімейного стану, трудової діяльності, тоді як інформація щодо виявлення ОСОБА_2 бажання оформити кредитну картку та отримати на неї кредитний ліміт у Анкеті-заяві відсутня.
При зверненні до суду з позовом позивачем було надано копію Анкети-заяви від імені ОСОБА_2 , копію його паспорту, а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». При цьому позивачем не зазначено дату затвердження вказаної редакції Умов та правил надання банківських послуг та в якій редакції діяли Умови та Правила на день укладення договору з відповідачем. Надані витяги підпису відповідача не містять.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком при зверненні до суду з позовом Умови та Правила надання банківських послуг разом із Заявою не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача на корить АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за пенею та штрафами.
Поряд з цим позивачем до суду апеляційної інстанції було надано виписку по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_2 , з якої вбачається, що відповідач користувався виданою йому карткою № НОМЕР_1 шляхом використання кредитних коштів та поповнення рахунку на погашення заборгованості. Однак розмір заборгованості, вказаний позивачем у наданому до суду першої інстанції розрахунку, не відповідає розміру заборгованості, відображеному у виписці по рахунку. 
Судом апеляційної інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів було проведено власний розрахунок заборгованості відповідача та встановлено, що за весь період користування карткою ОСОБА_2 було використано 19 132 грн. кредитних коштів, а на погашення заборгованості сплачено 11 984 грн., що свідчить про наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту (фактично використаними коштами) в розмірі 7 184 грн. 
За таких обставин та враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, апеляційну скаргу слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в розмірі 7 184 грн.
Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення тіла кредиту, не відповідає встановленим обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню із ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволенні вимог. 
Також  з відповідача на користь позивача з урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 802 грн. 50 коп.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2020 року скасувати в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2   на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 184 грн. 
В іншій частині залишити рішення без змін.
Стягнути з ОСОБА_2   на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 4 802 грн. 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,  01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д, код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
 
Головуючий                                                
 
Судді