ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року	Львів	Справа № 380/2500/20 пров. № А/857/9171/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2020 року, головуючий суддя – Фролова Л.Д., ухвалене о 11:34 год. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» про визнання протиправними дій та стягнення моральної та матеріальної шкоди,-

                                                 В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ЛКП «Муніципальна варта», в якому просила визнати протиправними дії інспектора відділу проведення рейдів Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» Холод Катерини Русланівни щодо вилучення речей у ОСОБА_1 відповідно до протоколу огляду та вилучення речей № 1414 від 24 вересня 2019 року; стягнути з ЛКП «Муніципальна варта» збитки у сумі 7 000,00 грн та завдану моральну шкоду – 10 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях та приниженні ділової репутації. У подальшому судом було визнано, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Для захисту своїх прав вона була змушена звернутися за правничою допомогою до адвокатського об`єднання «Львівська адвокатська компанія» з метою належної участі у розгляді справ про адміністративні правопорушення за ст. ст. 152, 160 КУпАП. Адвокатам був сплачений гонорар у сумі 7000,00 грн. Однак, у зв`язку з тим, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено процедури відшкодування витрат на правничу допомогу, позивач вважає сплачену суму збитками у розумінні ст. 22 ЦК України.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2020 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії інспектора відділу проведення рейдів Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» Холод Катерини Русланівни щодо вилучення речей у ОСОБА_1 відповідно до протоколу огляду та вилучення речей № 1414 від 24 вересня 2019 року; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку в частині відмови в стягненні моральної шкоди та витрат на надання правничої допомоги, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нову постанову, якою стягнути моральну шкоду та витрати на надання правничої допомоги.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у зв`язку із незаконними протиправними діями працівників ЛКП «Муніципальна варта» позивач понесла моральні страждання, відтак завдана моральна шкода повинна бути відшкодована. Крім цього, у зв`язку із наданням професійної правничої допомоги позивач понесла витрати, які мають бути стягнуті на її користь.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24 вересня 2019 року інспектором відділу проведення рейдів ЛКП «Муніципальна варта» Холод К.Р. був складений протокол за ч. 1 ст. 160 КУпАП відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у фабулі правопорушення зазначено, що остання 24 вересня 2019 року, о 12 год. 55 хв. на вул. К. Левицького, 5, у м. Львові здійснювала торгівлю з рук продовольчими товарами у невстановленому місці.
Крім цього, цим же інспектором був складений протокол огляду та вилучення речей №1414 від 24 вересня 2019 року, згідно з яким у ОСОБА_1 вилучено 1 ящик кабачків.
Постановою судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2019 року (справа № 463/8340/19) провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 160 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрите у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення. Даним судовим рішенням, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 здійснює торгівельну діяльність в приміщені магазину за адресою: АДРЕСА_1 . Наявність поруч з магазином ящиків з продуктами харчування, на думку суду, не являється достатньою підставою вважати, що здійснюється торгівля з рук у невстановленому місці.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування. Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення в порядку КАС України, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.
Такі висновки суду першої інстанції частково відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її  заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
Беручи до уваги те, що позивачем не доведено і не надано відповідних доказів завдання їй моральної шкоди, а також не наведено доводів, з яких він виходив при визначенні розміру цієї шкоди, колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач оскаржує дії інспектора відділу проведення рейдів Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» Холод Катерини Русланівни щодо вилучення речей у ОСОБА_1 відповідно до протоколу огляду та вилучення речей № 1414 від 24 вересня 2019 року.
Таким чином питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає вирішенню в даному спорі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як передбачено ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З матеріалів справи видно, що 24 березня 2020 року між Адвокатським об`єднанням «Львівська адвокатська компанія» та ОСОБА_1 укладено договір №1-ФОП/2018 про надання професійної правничої допомоги.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 24.03.2020 року; розрахунок суми гонорару від 16.06.2020; копію квитанції до прибуткового касового ордеру.
Витрати позивача на правничу допомогу є підтвердженими матеріалами справи, проте відповідачем не доведено належними доказами, що витрати на оплату правничої допомоги адвоката є неспівмірними, тому такі мають бути стягнуті на користь позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції частково відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з прийняттям нового, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2020 року у справі №380/2500/20 – скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ЛКП «Муніципальна варта» (код ЄДРПОУ -  32126676) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 (сім тисяч) гривень. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 25.09.2020 року.