ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року	Львів	Справа № 260/602/20 пров. № А/857/7196/20	

Восьмий  апеляційний  адміністративний  суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду, головуючий суддя - Плеханова З.Б., постановлена о 15:57 год. у м. Ужгород, повний текст якої складено 15.05.2020 року, у справі за адміністративним позовом Заступника керівника Ужгородської місцевої прокуратури до Середнянської селищної ради Ужгородського району, третя особа - Середнянський дошкільний навчальний заклад "Сонечко" (ясла-дитсадок) загального розвитку Середнянської селищної ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

                                                     В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року позивач - Заступник керівника Ужгородської місцевої прокуратури звернувся в суд із позовом до Середнянської селищної ради Ужгородського району, третя особа - Середнянський дошкільний навчальний заклад "Сонечко" (ясла-дитсадок) загального розвитку Середнянської селищної ради, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області щодо невирішення питання про звільнення від плати за харчування у дошкільних навчальних закладах дітей- сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з інвалідністю, дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям"; зобов`язати Середнянську селищну раду Ужгородського району Закарпатської області розглянути, у відповідності до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання про внесення змін до рішення Середнянської селищної ради №133 від 17.12.2019 року "Про селищний бюджет на 2020 рік" в частині включення до нього положень щодо звільнення від плати за харчування у дошкільному навчальному закладі, який знаходиться на території Середнянської селищної ради, дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з інвалідністю, дітей із сімей, які отримують допомогу, відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям".  
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що бездіяльність органу місцевого самоврядування в особі Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області щодо не включення до рішення даної селищної ради від 17.12.2019 року "Про селищний бюджет на 2020 рік" вимог про забезпечення безкоштовним харчуванням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з інвалідністю, дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям", призвела до порушення інтересів держави у сфері охорони дитинства. Наведене проявляється у незабезпеченні згаданою вище селищною радою належної організації харчування дітей у закладах освіти, які належать територіальній громаді. Зважаючи на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах щодо зобов`язання органів місцевого самоврядування вчинити дії відсутній, тому прокурор звертався до суду як самостійний позивач, відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, Ужгородська місцева прокуратура подала апеляційну скаргу на неї, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати пільгові умови харчування у навчальних закладах, а тому реалізація таких гарантій є потребою держави та складає державний інтерес. Таким чином, у даному випадку інтерес держави полягає у необхідності забезпечення гарантованого Конституцією та законами України соціального захисту дітей, які потребують особливої підтримки з боку держави.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржену ухвалу суду незаконною та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржену ухвалу суду законною та обґрунтованою та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача у справі, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 4 статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 99 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
У позовній заяві прокурор посилається на порушення у спірних правовідносинах положень Закону України «Про охорону дитинства» щодо пільгового забезпечення дітей харчуванням, оскільки рішення Середнянської селищної ради №133 від 17.12.2019 року "Про селищний бюджет на 2020 рік" порушує гарантоване державою право на соціальний захист сімей, які потребують соціальної підтримки та фактично суперечить вимогам ч. 5 ст. 35 Закону України «Про дошкільну освіту».
Проте, суд зазначає, що у спірних правовідносинах мова йде про захист прав конкретних осіб, а саме дітей Середнянського дошкільного навчального закладу, але не про інтерес держави, як потребу у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
В такому випадку правом на звернення до суду для захисту прав дітей наділені батьки (чи особи, які їх замінюють), або прокурор в інтересах громадянина, але не прокурор в інтересах держави. 
Такого висновку у таких же правовідносинах дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 04.02.2019 року у справі № 812/464/18.
Таким чином вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що адміністративний позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, відтак у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 240 КАС України такий слід залишити без розгляду.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №260/602/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.        

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 18.09.2020 року.