УХВАЛА

14 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 640/18318/19
адміністративне провадження № К/9901/21404/20
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у м.Києві на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 в частині задоволення позивних вимог у справі №640/18318/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання незаконними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
25.08.2020 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м.Києві на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020.
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить суд: визнати незаконними дії Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві стосовно обліку в інтегрованій картці платника податків по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування суми заборгованості у розмірі 3 176 196,93 грн; скасувати податкове повідомлення-рішення №0054811306 від 22.12.2016; судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.11.2019 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2019  скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано прийняте Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 22.12.2016 р №0054811306 в частині визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням у розмірі 936 гривень 18 копійок та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 234 гривень 05 копійок. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Судами попередніх інстанцій встановлено, оловним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28 січня 2019 року №1119 проведено документальну невиїзну позапланову перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Айрес Груп" за 2015 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у деклараціях з податку на прибуток підприємства, за результатом якої складений акт від 31 січня 2019 року №68/26-15-14-02-02/36858243 (далі - акт перевірки).
Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 14.1.3 пункту 14.1  статті  14, підпункту  134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20  та зареєстрованого в Міністерстві фінансів України 11 лютого 200 року аз №85/4306, пункту 5 та пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листова 1999 року №290 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 31732 грн, у тому числі за 2015 рік в сумі 31732 грн.
На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.02.2019 №00002261402, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 31732,00 грн (за основним платежем).
Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 25.02.2019 №00002261402 є протиправним та підлягає скасуванню в частині у розмірі 936,18 грн та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 234,05грн. 
Головне управління ДПС у Волинській області не погодившись з судовими рішеннями, звернулося до Верховного суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 в частині задоволення позивних вимог у справі №640/18318/19 скасувати , а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз змісту наведених норм дозволяє зазначити про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частиною п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102 гривень (стаття 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IX).
Враховуючи викладене, справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 210200 грн, відносяться до категорії справ незначної складності (за винятком випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України).
З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скаржник звертається до Суду з матеріальною вимогою та оскаржує податкове повідомлення-рішення від 25.02.2019 №00002261402 в частині на загальну суму 1170,23 грн.
За таких обставин, з огляду на положення пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2020 у справі №140/3830/19не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м.Києві на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 в частині задоволення позивних вимог у справі №640/18318/19  відмовити.
Надіслати особі, яка подала касаційну скаргу, копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.А. Васильєва   В.П. Юрченко