ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м  У к р а ї н и

22 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 326/1897/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Юрко І.В., Шальєвої В.А.,   розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у справі №326/1897/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до   Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  в якому просила:  
- визнати дії відповідача неправомірними;
- зобов`язати відповідача врахувати стаж:
- з 01.11.2011р. по 25.08.2016р. в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморського району Запорізької області на посаді сестри медичної у стаціонарному відділенні для постійного або тимчасового проживання;
- з 18.05.2017р. по 13.08.2017р. в КУ Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморської районної ради Запорізької області на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання;
- з 05.09.2017р. по 19.03.2018р. в КУ Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморської районної ради Запорізької області на посаді сестри медичної відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона звернулась до Приморського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зазначає, що станом на 31 березня 2018 року спеціальний стаж роботи позивача становить 26 років 7 місяців 22 дні, тобто є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 р. у справі № 326/1897/19 адміністративний позов ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.08.2019 року № 848 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з постановою суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області  подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 р. у справі № 326/1897/19, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не врахував про відсутність законних підстав для призначення пенсії. Також, листом Приморського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУПФУ в Запорізькій області №13/Д-02.22 від 20.11.2019 року повідомлено про те, що в розпорядчих документах КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморської районної ради Запорізької області», в Положенні про комунальну установу КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморської районної ради Запорізької області», відомостях з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України інформація про те, що вищезазначена установа відноситься до інтернатних закладів відсутня.
Справа судом розглянута  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, суд приходить  до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулась до Приморського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зазначає, що станом на 31 березня 2018 року спеціальний стаж роботи позивача становить 26 років 7 місяців 22 дні, тобто є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Листом № 1001/02 від 15.08.2019р. начальника Приморського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУПФУ в Запорізькій області було повідомлено про відсутність законних підстав для призначення пенсії. Також, листом Приморського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУПФУ в Запорізькій області №13/Д-02.22 від 20.11.2019 повідомлено про те, що в розпорядчих документах КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморської районної ради Запорізької області», в Положенні про комунальну установу КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморської районної ради Запорізької області», відомостях з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України інформація про те, що вищезазначена установа відноситься до інтернатних закладів відсутня.
Відповідно до наданих документів позивача та згідно записів трудової книжки до спеціального стажу роботи для призначення пенсії за вислугою років, встановлено, що такий стаж роботи ОСОБА_1 становить 22 роки 15 днів.
Відповідачем зазначено, що на день звернення позивача за призначенням пенсії пункт "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019р., передбачає, право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Зазначає, що рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019р. у справі №1-13/2018 не містить порядку його виконання.
Разом з тим, посилаючись на п. 2-1, абз. 1, 2 п. 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058), в редакції Закону №2148, та положення п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка була чинна станом на 11.10.2017р. (дату набрання чинності Законом №2148), зазначає, що станом на 11.10.2017 позивач не мала спеціального стажу роботи достатнього для призначення їй пенсії за вислугу років.
Крім того, зазначено, що КУ Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморської районної ради Запорізької області не є лікувальним закладом охорони здоров`я, а тому період роботи позивача в цій установі (з 01.11.2011 по 25.08.2015р., з 18.05.2017р. по 13.08.2017р. та з 05.09.2017р. по 19.03.2018р.) не зарахований до спеціального стажу.
Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
За приписами п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року№ 213-VIII та «;Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року№ 911-VIII, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:
які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;
1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:
50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року;
50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року;
51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;
51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;
52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року;
52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року;
53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;
53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;
54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;
54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;
55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Визначено, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, з дати прийняття зазначеного рішення Конституційного суду України (з 04.06.2019) положення ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" слід застосовувати у редакції, яка існувала до внесення до неї змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року№ 213-VIII та «;Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
За приписами п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, яка існувала до внесення до неї змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року№ 213-VIII та «;Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року№ 911-VIII, та, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019р. №2-р/2019 має застосовуватися з 04.06.2019р., передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відповідно до вимог п. «д» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 2-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058 визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Абзацами 1, 2 пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058 визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
В свою чергу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017р. №2148-VІІІ набрав чинності з 11.10.2017р.
З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається що:
-  16.08.1990р. по 31.10.2011р. позивачка працювала в Приморській районній центральній лікарні на посаду медичної сестри. Наказом від 28.10.2011р. №214/л позивача було звільнено за переведенням до територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморського району Запорізької області;
- з 01.11.2011р. по 25.08.2015р. позивачка працювала в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморського району Запорізької області (з 30.04.2013р. Комунальна установа «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморської районної ради Запорізької області) на посаді сестри медичної у стаціонарному відділенні для постійного або тимчасового проживання;
- з 03.09.2015р. по 30.10.2015р., з 22.08.2016р. по 17.05.2017р. та з 18.04.2018р. по 13.01.2019р. позивачка отримувала допомогу по безробіттю в Приморському районному центрі зайнятості;
- з 01.10.2015р. по 29.07.2016р. позивачка працювала на посаді медичної сестри в Комунальному закладі Коларівська ЗОШ І-ІІІ ступенів;
- з 18.05.2017р. по 13.08.2017р. позивачка працювала на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання в Комунальній установі «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморської районної ради Запорізької області;
- з 05.09.2017р. по 19.03.2018р. позивачка працювала на посаді медичної сестри стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання в Комунальній установі «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморської районної ради Запорізької області.
Так, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що перегляд рішення суду першої інстанції відбувається в межах доводів апеляційної скарги.\ так скаржник вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо неврахування до спеціального стажу роботи позивача періоду її роботи в Комунальній установі «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморської районної ради Запорізької області.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Розділом 2 зазначеного Переліку передбачено право на призначення зазначеної пенсії лікарям та середньому медичному персоналу (незалежно від найменування посади), які працюють в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органів Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.
Розділом 3 зазначеного Переліку передбачено право на призначення зазначеної пенсії медичним працівникам (незалежно від найменування посад), які працюють в інтернатних закладах для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих.
Відповідно до Примітки до зазначеного переліку:
п. 1-1 - Лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі "1. Освіта", відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років;
п. 2 - Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ;
п. 4 - При призначенні пенсії за вислугу років зазначеним у цьому переліку особам допускається підсумовування стажу за періоди їх роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.
Чинне законодавство не містить визначення терміну інтернатний закладах, натомість п. 1.1 Типового Положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2001 №549, визначено, що будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни та праці (далі - будинок-інтернат) є стаціонарною соціально-медичною установою загального типу для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування.
Пунктом 1 Типового положення про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 №1417, визначено, що територіальний центр надання соціальних послуг (далі - територіальний центр) є бюджетною установою, рішення щодо утворення, ліквідації або реорганізації якої приймає місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.
Територіальний центр утворюється для надання соціальних послуг громадянам, які перебувають у складних життєвих обставинах і потребують сторонньої допомоги, за місцем проживання, в умовах стаціонарного, тимчасового або денного перебування.
Діяльність територіального центру повинна відповідати критеріям діяльності суб`єктів, що надають соціальні послуги.
Пунктом 4 Типового положення про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 №1417, визначено, що на надання соціальних послуг в територіальному центрі мають право:
громадяни похилого віку, особи з інвалідністю, хворі (з числа осіб працездатного віку на період до встановлення їм групи інвалідності, але не більш як чотири місяці), які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, визнані такими в порядку, затвердженому МОЗ;
громадяни, які перебувають у складній життєвій ситуації у зв`язку з безробіттям і зареєстровані в державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, стихійним лихом, катастрофою (і мають на своєму утриманні неповнолітніх дітей, дітей з інвалідністю, осіб похилого віку, осіб з інвалідністю), якщо середньомісячний сукупний дохід їх сімей нижчий ніж прожитковий мінімум для сім`ї.
Згідно із п. 6 зазначеного Типового положення положення про територіальний центр, його структура за пропозицією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення місцевої державної адміністрації або виконавчого органу міської, районної в місті ради, погодженою відповідно з Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурним підрозділом з питань соціального захисту населення обласної, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, затверджується місцевим органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який його утворив.
Відповідно до п. 9 зазначеного Типового положення у територіальному центрі можуть утворюватися такі структурні підрозділи:
1) відділення (не менш як два різного спрямування):
соціальної допомоги вдома;
денного перебування;
стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання;
організації надання адресної натуральної та грошової допомоги;
2) інші підрозділи, діяльність яких спрямована на надання соціальних послуг громадянам, зазначеним у пункті 4 цього Типового положення.
Аналогічне зазначене в Положенні про стаціонарне відділення для постійного або тимчасового проживання територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморського району Запорізької області, затверджене Розпорядженням голови районної державної адміністрації №161 від 01.04.2011 та Положенні про відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморського районної ради Запорізької області», яке стало правонаступником майна, прав та обов`язків бюджетної установи Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморського району Запорізької області, згідно рішення Приморської районної ради Запорізької області №11 від 26.03.2013 року.
Згідно з п. 38 Переліку соціальних послуг, умови та порядок їх надання структурними підрозділами територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 р. № 1417.
Відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання територіального центру (далі - відділення стаціонарного догляду) утворюється для обслуговування не менш як 10 і не більш як 50 одиноких громадян (обмеження щодо граничної чисельності громадян у відділенні стаціонарного догляду, що встановлено ним пунктом, набирає чинності з 1 січня 2017 р.), до якого на постійне або тимчасове проживання, повне державне утримання безоплатно приймаються одинокі громадяни похилого віку, інваліди (які досягли 18-річного віку), хворі (з числа осіб працездатного віку на період до встановлення їм групи інвалідності, але не більш як чотири місяці), які відповідно до висновку лікарсько-консультаційної комісії закладу охорони здоров`я за станом здоров`я не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього догляду та допомоги, стаціонарного догляду, соціально-побутових, соціально-медичних та інших соціальних послуг.
Відповідно до п.39 Переліку у відділенні стаціонарного догляду громадяни перебувають на повному державному утриманні, одержують соціальну послугу стаціонарного догляду та відповідно до встановлених норм забезпечуються:
1)житлом, одягом, взуттям, постільною білизною, м`яким і твердим інвентарем і столовим посудом;
2)раціональним чотириразовим харчуванням, у тому числі з урахуванням віку і стану здоров`я, у межах натуральних норм харчування, передбачених для мешканців інтернатних установ;
3)цілодобовим медичним обслуговуванням;
4)слуховими апаратами, окулярами, протезно-ортопедичними виробами, засобами пересування (крім моторизованих), медикаментами відповідно до медичного висновку;
5)комунально-побутовим обслуговуванням (опалення, освітлення, радіофікація, тепло-, водопостачання тощо).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що як будинок-інтернат, так і відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) за своїм функціональним призначенням є ідентичними закладами соціального захисту стаціонарною соціально-медичною установою для постійного проживання осіб, які потребують стороннього догляду.
Відтак, з огляду на вказані обставини, періоди роботи позивача з 01.11.2011р. по 25.08.2015р., з 18.05.2017р. по 13.08.2017р., з 05.09.2017р. по 11.10.2017р. (загалом 4 роки 1 місяць 28 днів) підлягають віднесенню до спеціального стажу позивача, який надає право на призначення пенсії на підставі п. е ч. 1 ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, а тому загальна тривалість стажу роботи позивача в закладах охорони здоров`я та соціального захисту станом на 11.10.2017р. становить 26 років 02 місяці 13 днів, тобто більше 25 років, як це визначено п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019.
За таких обставин колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необхідності зарахування спірного переогляду до спеціального стажу позивача та зобов`язання  пенсійного органу повторно розглянути заяву про призначення пенсії з врахуванням висновків суду.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанов  Запорізького окружного адміністративного суду  від  10 квітня 2020 р. у справі № 326/1897/19 - залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду  від  10 квітня 2020 р. у справі № 326/1897/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до  ч. 2 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва