ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 вересня 2020 року
м. Харків

справа № 644/4639/20
провадження № 22-ц/818/4180/20

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
сторона у рішенні іноземного суду (позивач) – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1  про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, сторона у рішенні іноземного суду (позивач)  ОСОБА_2 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду  м.  Харкова від  02 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Клименка А.М., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 липня 2020 року клопотання заявника залишено без розгляду та повернуто його разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, задовольнити у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що судом безпідставно було залишено його заяву без розгляду, оскільки при подачі заяви ним виконані усі вимоги ст. 466 ЦПК України, в тому числі надане рішення іноземного суду, в якому засвідчено, що відповідач не брав участі у судовому процесі, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином вважає, що саме рішення іноземного суду і є тим документом, який засвідчує його статус у судовому процесі і його відсутність під час розгляду справи.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Залишаючи без розгляду клопотання ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що клопотання не оформлено відповідно до вимог ст. 466 ЦПК України, оскільки в порушення вимог п.3 ч.3 ст. 466 ЦПК України до клопотання заявником не доданий документ, який засвідчує, що сторона – відповідач по справі, який не брав участі в судовому процесі, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Згідно зі ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
У відповідності до ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Законодавець в розділі 1Х ЦПК «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів» окремо регулює визнання та звернення до виконання рішень іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню (Глава 1), та визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню (Глава 2).
За змістом положень ч. 1 ст. 472 ЦПК України (Глава 2 Розділу 1Х) клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленого статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.
Згідно частини другої ст. 472 ЦПК України до клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи:
1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання;
2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні;
3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Оскільки ОСОБА_1 заявлено клопотання про вирішення процесуальних питань щодо рішення іноземної держави, яке не підлягає примусовому виконанню, то застосуванню підлягають саме норми Глави 2 Розділу 1Х ЦПК «Визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню».
Частина друга статті 472 ЦПК України містить вичерпний перелік документів, що додаються до клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.
Судом встановлено, що звертаючись до суду з клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, ОСОБА_1 надав, зокрема, засвідчену в установленому порядку копію рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання, і яке містить відомості про сторону – відповідача по справі, а також зазначено, що відповідач ОСОБА_1 не брав участі у судовому процесі, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с.9-19).
Таким чином клопотання заявника подане у відповідності до вимог ст. 472 ЦПК України.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про наявність підстав для залишення клопотання ОСОБА_1 без розгляду на підставі вимог Розділу 1 Глави 1Х ЦПК, що регулюють визнання та звернення до виконання рішень іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню.
Ухвала суду від 02 липня 2020 року постановлена з порушенням норм процесуального права, які привели до постановлення помилкової ухвали.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, наразі не може бути розглянуто по суті судом апеляційної скарги, оскільки предметом апеляційного розгляду є лише процесуальне питання.
Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 липня 2020 року – скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

                                                                Н.П. Пилипчук

       Повне судове рішення виготовлено 23.09.2020 року.