ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/2696/19                                        Головуючий суддя І інстанції Овдієнко В. В.
Провадження № 22-ц/818/3457/20                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2020 року                          м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.,
суддів:                 - Котелевець А.В., Пилипчук Н.П., 
       розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Радченко Оксани Вікторівни на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 квітня 2020 року та додаткове рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23 квітня 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Овдієнко В.В., по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

16 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син ОСОБА_4 , батьком якого є ОСОБА_5 .
З ОСОБА_5 вона проживала разом з 2006 по 2014 рік однією сім`єю.
Їй відомо, що приблизно в 2015 році відповідач змінив прізвище з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_2 ".
Зазначила, що син ОСОБА_4 перебуває на її утриманні, проживає разом з нею. На час народження сина вона мала прізвище " ОСОБА_1 ", після реєстрації нового шлюбу, її прізвище змінено на " ОСОБА_1 ". Вона самостійно не може матеріально забезпечувати сина усім необхідним для повноцінного розвитку та навчання, через недостатність коштів.
Вказала, що вони мають як рівні права, так і рівні обов`язки у відносинах щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою чи вже не перебувають. Одним із основних обов`язків покладених на відповідача є утримання сина, який виникає з часу народження дитини і триває до повноліття, що включає в себе відповідне фінансове забезпечення дитини.
При цьому, підставою для виникнення аліментних правовідносин є походження дитини від батька, яке посвідчується в установленому законом порядку та підтверджується свідоцтвами про народження.
Вважала суму аліментів у 10000,00 гривень, такою, що може належно забезпечити гармонійний розвиток сина, його повноцінне харчування, розваги, медичне обслуговування, одяг, придбання необхідних побутових товарів, оплату комунальних послуг.
Відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, працює у Республіці Польща, отримує дохід більше однієї тисячі євро, зобов`язаний і може утримувати дитину.
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 10 000 грн 00 коп., що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 16.09.2019 і до досягнення ним повноліття
Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 29.11.2019 позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 10 000 грн 00 коп. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 16.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття, та судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп. (а. с. 57-58).
31.01.2020 від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій вимагалося: поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 29.11.2019 у справі 621/2696/19; переглянути і скасувати заочне рішення та призначити новий розгляд справи.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.03.2020 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено, скасовано заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 29.11.2019 у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 06.04.2020.
Представник позивача адвокат Радченко О. В., на задоволенні позову наполягала, просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 10 000 грн 00 коп. щомісячно.
Вважала всі заперечення відповідача такими, що не є суттєвими та не впливають на вирішення позову по суті. Водночас повідомила, що позивач не має доказів отримання відповідачем доходів у розмірі більше 1 000 євро.
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягування з нього аліментів на користь позивача у розмірі 2 000 грн 00 коп. Часткове визнання позову обґрунтував тим, що дійсно до кінця 2019 року він працював у Республіці Польща, де отримував заробітну плату, розмір якої в еквіваленті дорівнював близько 12 000 грн. На цей час він не працює, оскільки не має роботи в Україні, а також і не може виїхати за кордон. Крім того, з нього утримуються аліменти на утриманні іншої дитини - сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно рішення Зміївського районного суду Харківської області по справі № 2-338/2008 від 19.02.2008.
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 квітня 2020 року позовну заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , не працюючого, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі по 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 16.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання щодо судових витрат.
В частині стягування аліментів рішення підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.
Додатковим рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 23 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні решти позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В апеляційній скарзі адвокат Радченко О.В. просить рішення та додаткове рішення скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права.
Вказала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги та доводи позовної заяви. При цьому вказала, що відповідач фактично перебував за межами України, а саме в Республіці Польща з 29 жовтня 2019 до 19.01.2020 то відразу виникає питання щодо джерела походження коштів на проїзд, харчування і проживання за межами України. Очевидно, що відповідач планував поїздку до Польщі терміном не більше 90 днів, то для перетину польського кордону повинен мати при собі майже 6750 злотих (90 днів х 75 злотих) для можливості оплати витрат на проживання і харчування на території Республіки Польща + 200 злотих для покриття транзиту та виїзду з Польщі - що складає 43 000 грн. (курс 1 злотий = 6,19 грн. х 6750 = 43 029,18 грн.) Наявність цих коштів готівкою або довідки про володіння грошима в банку або ощадно-кредитній касі, що має представництво в Польщі, виданої не раніше ніж за один місяць до перетину кордону є обов`язковою умовою для Відповідача на протязі останніх років. Проживати на території іноземної держави і не нести витрати неможливо. Відповідач не додав до заяви доказів про його життєвий рівень, спосіб життя за межами України, величину потреб у різних життєвих благах та можливості їх задоволення.
Також зазначила, що оцінка доказів судом не ґрунтувалася на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу. Суд не врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, що він є здоровою, працевлаштованою особою, та матеріальне становище дитини, що заявлений у позові розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить залишити без змін оскаржене рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 квітня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 23 квітня 2020 року, скаргу позивачки - без задоволення.
       Вказав, що доводи скарги є безпідставними, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано та законно взяв до уваги сімейний стан відповідача та перебування у нього на утриманні ще одного неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки права дітей на утримання батьками є рівними. Той факт, що ОСОБА_10 після ухвалення оскарженого рішення суду невдовзі став повнолітнім може бути відповідно до ст. 192 СК України лише підставою для збільшення розміру аліментів за новим позовом ОСОБА_1 . 
       Також зазначив, що позивач не довела свою неспроможність виконувати обов`язок на рівних з відповідачем утримувати їх спільну дитину, та що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому у позові розмірі. З урахуванням визначеного законом рівного обов`язку обох батьків з утримання дітей присуджений судом обов`язок відповідача сплачувати щомісяця по 2000 грн аліментів в результаті перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. 
Посилався на те, що він за законом також зобов`язаний утримувати своїх батьків пенсійного віку, які мешкають разом з ним, що відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України має істотне значення для визначення розміру аліментів.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з недоведеності доводів позивача щодо розміру доходів відповідача більше 1 000 євро. Вказав, що відповідач надав докази відсутності у нього на час судового розгляду легальних джерел доходу, однак визнав наявність у нього мінливого доходу, з якого він має можливість сплачувати на користь позивача аліменти в розмірі 2 000 грн. Під час визначення розміру аліментів суд з посиланням на ч. 1 ст. 182 СК України також взяв до уваги наявність на утриманні відповідача іншої неповнолітньої дитини.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам закону оскаржене рішення суду відповідає.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
ОСОБА_1 постійно мешкає разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . Має склад сім`ї: чоловіка - ОСОБА_11 (зареєстрований окремо), сина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 та свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_2 вбачається, що відповідач змінив прізвище з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_2 ".
Відповідач від іншого шлюбу має неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утримання якого за рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19.02.2008 на користь ОСОБА_14 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 29.01.2008 до досягнення дитиною повноліття.
З наданої відповідачем до суду першої інстанції довідки Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області № 02-28/137 від 27.01.2020 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , має склад сім`ї: батько - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , мати - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , брат - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , сестра - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , племінник ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .
З довідок Пенсійного фонду України Форма - ОК-5 від 27.01.2020, Зміївської районної філії Харківського обласного центу зайнятості від 27.01.2020, управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області від 27.01.2020 та Головного управління ДПС у Харківській області Державної податкової служби України вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на обліку не перебуває, ніяких видів допомоги не отримує, інформація про доходи відсутня.
З копій документів щодо термінів працевлаштування у Польщі та розміру доходів, вбачається, що ОСОБА_2 мав право на працевлаштування у Республіці Польща до 20.02.2020, розмір доходів - 2 250 злотих. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд врахував, що позивачем було обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи скарги про фінансову спроможність відповідача сплачувати щомісяця заявлену у позові суму аліментів ґрунтується лише на тому, що він до 19 січня 2020 року перебував на заробітках у Польщі, що згідно до діючих правил для отримання дозволу на в`їзд та ймовірних планів відповідача перебувати там на протязі 90 днів мало підтверджуватися платоспроможністю відповідача та наявністю у нього 43000 грн. 
Належних і допустимих у розумінні ст. 76 ЦПК України доказів наявності у відповідача згаданої суми позивачка до суду першої та апеляційної інстанції не надала. 
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. 
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд апеляційної інстанції виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого статтею 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини.
Відповідно до статті 80 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Всупереч процесуального обов`язку позивачка не довела, що її матеріальний стан не дозволяє їй на рівних з батьком дитини, що передбачено згаданими нормами національного і міжнародного права, утримувати їх дитину, або що відповідач має заробіток або статки, які дозволяють йому сплачувати аліменти у заявленій у позові сумі, з урахуванням наявності інших утриманців, батьків пенсійного віку та неповнолітньої дитини від іншого шлюбу, чиї права, за недоведеністю іншого, є рівними з правами спільної з позивачкою дитини. З урахуванням визначеного законом рівного обов`язку батьків з утримання дітей присуджений судом розмір аліментів в результаті перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, 2218 грн., що безпідставно заперечувала позивачка у доводах скарги. 

Висновки суду першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які позивачкою не спростовані. Суд обґрунтовано та відповідно до згаданої норми ст. 182 СК України взяв до уваги сімейний стан відповідача та перебування у нього на утриманні ще одного неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки права дітей на утримання батьками є рівними. Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що ОСОБА_10 після ухвалення оскарженого рішення суду невдовзі став повнолітнім, оскільки ці обставини з`явилися вже після ухвалення оскарженого судом рішення та відповідно до ст. 192 СК України вони можуть бути лише підставою для збільшення розміру аліментів за новим позовом ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 367 ЦПК України перебуває поза межами розглянутого судом спору. 
Таким чином ОСОБА_1 в порушення передбаченого ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України процесуального обов`язку не надала судам першої та апеляційної інстанції належних, допустимих, достовірних і достатніх у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі більшому, ніж визначено судом.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Висновки суду першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам матеріального права, і доводами скарги не спростовані.
Оскільки оскаржені рішення суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржені рішення суду - залишає без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, та її апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Радченко Оксани Вікторівни - залишити без задоволення.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 квітня 2020 року та додаткове рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23 квітня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено         17 серпня 2020 року.
Головуючий                                                                         В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                                А.В.Котелевець.

                                                                                               Н.П.Пилипчук.