Головуючий І інстанції: О.В. Гіглава

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 р. 	Справа № 440/1508/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Бершова Г.Є.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2019, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 27.12.19 по справі № 440/1508/19
за позовом           Управління поліції охорони в Полтавській області  
до            ОСОБА_1                  
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Управління поліції охорони в Полтавській області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення фактичних витрат, що пов`язані з навчанням поліцейського за кошти поліції в сумі 15560,44 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.02.2014 між Управлінням поліції охорони в Полтавській області, Рівненським вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони і кандидатом Совенком С.С. було укладено договір №211 про навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони за професією "охоронник" і кваліфікацією "охоронник" ІІІ розряду для служби в УДСО при УМВС України в Полтавській області, згідно з яким ОСОБА_1 в період з 31.10.2013 по 25.02.2014 пройшов професійне навчання у зазначеному навчальному закладі. За умовами пунктів 2.3 та 2.4 вказаного договору відповідач зобов`язувався у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахуванні з навчання або звільнення за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором трирічного строку компенсувати витрати, здійснені на його навчання в повному обсязі. Після закінчення навчання з 26.02.2014 ОСОБА_1 призначено міліціонером-водієм спеціального взводу груп затримання Лубенського МВ УДСО при УМВС України в Полтавській області. Однак, свої зобов`язання за пунктом 2.4 договору ОСОБА_1 у подальшому не виконав та не відпрацювавши три роки наказом Управління поліції охорони в Полтавській області від 27.01.2016 №10 ос був звільнений із займаної посади за власним бажанням. З огляду на це, Управлінням на адресу відповідача направлено вимогу про сплату боргу, якою останнього зобов`язано компенсувати витрати, здійснені Управлінням на його навчання, яка, як наслідок, ОСОБА_1 залишена без задоволення. Вказане слугувало підставою для звернення Управління до суду з даним позовом.   
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 року позовні вимоги було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Управління поліції охорони в Полтавській області (вул. Зигіна, 32-а, м. Полтава, Полтавська область, 36014, р/р НОМЕР_2 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478, код ЄДРПОУ 40109042) заборгованість по фактичним витратам, що пов`язані з навчанням поліцейського за кошти поліції охорони, в розмірі 15560,44 грн (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят гривень сорок чотири копійки).  
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що між Управлінням поліції охорони в Полтавській області (підрозділ), Рівненським вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони (навчальний заклад) і Совенком С.С. (кандидат) укладено договір №211 про навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України та підрозділом Державної служби охорони (а.с. 74), за умовами якого:
- підрозділ зобов`язується підготувати особову справу кандидата згідно встановлених МВС вимог, надіслати її до навчального закладу не пізніше як за 15 діб до прибуття кандидата на вступні випробування, перерахувати навчальному закладу кошти на підготовку кандидата по факту його зарахування на навчання, організувати якісне проведення стажування кандидата по місцю служби, а після проходження кандидатом навчання зарахувати його на посаду, забезпечити грошовим утриманням відповідно до присвоєного спеціального звання та займаної посади працівника міліції;
- кандидат зобов`язується прибути до навчального закладу в терміни, визначені у направленні, мати при собі одяг, особисті документи, письмове приладдя, предмети особистої гігієни, власні кошти на проїзд до місця навчання і на зворотний шлях, бути готовим до проведення вступних випробувань, при зарахуванні на навчання оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченої відповідною кваліфікаційною характеристикою спеціаліста (робітника) за спеціальністю "охоронник" та кваліфікацією охоронник ІІІ розряду, а також вивчити необхідні спеціальні курси, визначені цим договором, прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при УМВС України в Полтавській області 26.02.2014 і відпрацювати мінімум 3 роки (пункт 2.3 договору), а у разі неприбуття за призначенням або відмові стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахуванні з навчання або звільнення за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку компенсувати витрати, що здійснив підрозділ на його навчання в повному обсязі (пункт 2.4 договору);
- навчальний заклад зобов`язується у разі зарахування на навчання кандидата ОСОБА_1 виплачувати йому грошове утримання в розмірі посадового окладу, установленого для міліціонерів підрозділів Державної служби охорони, забезпечити кандидата на весь період навчання речовим майном за переліком, визначеним п. 3.3.2 Положення про організацію початкової підготовки (спеціалізації) працівників підрозділів Державної служби охорони, затвердженого наказом МВС України від 05.09.2008, забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку кандидата згідно з навчальними планами та програмами, затвердженими Департаментом ДСО при МВС України та вимогами кваліфікаційної характеристики робітника, за необхідністю надавати випускнику необхідну методичну допомогу у період проходження стажування в підрозділі, а також видати кандидату після завершення повного курсу навчання свідоцтво кваліфікаційного робітника з набутої професії "охоронник" з присвоєнням кваліфікації охоронник ІІІ розряду, повернути підрозділу сплачені ним за навчання кошти за час знаходження кандидата поза навчальним закладом (короткострокова відпустка за місцем проживання, стаціонарного лікування, тощо).
Наказом Управління ДСО при УМВС України в Полтавській області від 28.02.2014 №26 ос рядового міліції ОСОБА_1 , прибулого з навчання у Рівненському вищому професійному училищі ДДСО при МВС України, призначено міліціонером-водієм спеціального взводу груп затримання Лубенського міжрайонного відділу управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області з 26.02.2014 (а.с. 75).
Однак вже наказом Управління поліції охорони в Полтавській області від 27.01.2016 №10 ос сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія Лубенського міжрайонного відділу (м. Лубни) Управління поліції охорони в Полтавській області, звільнено зі служби відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з 27.01.2016 (а.с. 76).
Станом на момент звільнення з посади ОСОБА_1 фактично відпрацьовано 2 роки 2 місяці 26 днів, що суперечить умовам пункту 2.3 договору №211, та відповідно до пункту 2.4 договору №211 є підставою для компенсації останнім вартості витрат на його навчання, понесених Управлінням. 
Згідно з актами прийому-здачі виконаних робіт за жовтень 2013 року - лютий 2014 року вартість послуг з навчання кандидата ОСОБА_1 в загальному розмірі складає 15560,44 грн (а.с. 123-132).
Про необхідність відшкодування витрат на навчання ОСОБА_1 був повідомлений Управлінням шляхом направлення на його адресу вимоги про сплату боргу від 20.10.2016 №3356/431/36/01-2016 (а.с. 77).
Вказану вимогу відповідач отримав 27.10.2016, про що свідчить його підпис на зворотньому поштовому повідомленні про вручення рекомендованого відправлення (а.с. 77 зі звороту). 
Витрати, пов`язані з навчанням у Рівненському вищому професійному училищі Департаменту поліції охорони, ОСОБА_1 у добровільному порядку не відшкодував, у зв`язку з чим Управління звернулося до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з доведеності Управлінням правомірності та обґрунтованості вимог про відшкодування витрат, понесених ним у зв`язку із проходженням ОСОБА_1 професійного навчання.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.
Так, відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. 
Згідно зі статтею 18 Закону України "Про міліцію" в редакції, чинній на момент укладення договору між позивачем, відповідачем та навчальним закладом, порядок та умови проходження служби в міліції регламентувались Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.     
Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14.05.2007 №150 (чинним на момент укладення договору між позивачем, відповідачем та навчальним закладом) відповідно до вимог Законів України "Про вищу освіту", "Про міліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року N 313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ" та з метою вдосконалення порядку підготовки фахівців у вищих навчальних закладах МВС України за державним замовленням затверджено Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, згідно якого передбачено відшкодування вказаних витрат.
При цьому, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".   
Частиною першою статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно з частиною першою статті 59 вказаного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до положень статті 72 Закону України "Про Національну поліцію" професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.
Порядок, організацію та терміни проведення професійного навчання визначає Міністерство внутрішніх справ України.
Згідно із положеннями частини другої статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Відповідно до частини четвертої вказаної статті особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Приписами частини п`ятої статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
З огляду на викладені норми колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку відповідач перебував на посаді публічної служби, від моменту його прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, а отже, у даному випадку питання відшкодування відповідачем витрат на навчання, пов`язане із питаннями реалізації правового статусу особи.
Відтак, й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після його звільнення зі служби, належить до питання проходження ним публічної служби.
Також суд зазначає, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі №810/2610/16, а також Верховного Суду, викладеною в постановах від 12.12.2018 у справі №804/285/16.
Колегією суддів встановлено, що за умовами пунктів 2.3 та 2.4 договору №211, укладеного між Управлінням поліції охорони в Полтавській області (підрозділ), Рівненським вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони (навчальний заклад) і ОСОБА_1 (кандидат), останній був зобов`язаний прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при УМВС України в Полтавській області 26.02.2014 і відпрацювати мінімум 3 роки (пункт 2.3 договору); у разі неприбуття за призначенням або відмові стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахуванні з навчання або звільнення за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку компенсувати витрати, що здійснив підрозділ на його навчання в повному обсязі (пункт 2.4 договору).
Разом з тим, ОСОБА_1 в порушення приписів вказаних умов договору звільнився з посади поліцейського-водія Лубенського міжрайонного відділу (м. Лубни) Управління поліції охорони в Полтавській області за власним бажанням, фактично відпрацювавши лише 2 роки 2 місяці 26 днів, у зв`язку з чим у останнього відповідно до умов договору №211 виник обов`язок компенсувати вартість понесених позивачем витрат на його професійне навчання.
Відповідач зазначає про відсутність у нього обов`язку виконувати вимоги договору №211, оскільки останній фактично підписаний сторонами договору не 31.10.2013, як про те вказує позивач, а 20.02.2014, тобто по суті по закінченню професійного навчання.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що датою фактичного підписання договору №211 сторонами є саме 20.02.2014.
Водночас, на переконання суду, підписання договору №211 20.02.2014 жодним чином не спростовує того, що професійне навчання ОСОБА_1 на замовлення Управління дійсно мало місце та проводилося навчальним закладом у період з 31.10.2013 по 25.02.2014.
Також слід зауважити, що договір №211 є чинним, його положення не скасовані та не визнані недійсними в установленому порядку, а тому доводи відповідача з приводу зміни позивачем дати підписання вказаного договору з 20.02.2014 на 31.10.2013, а також невідповідність вказаного договору вимогам затвердженої МВС України Типової форми договору, як на підставу для відсутності у ОСОБА_1 обов`язку компенсувати вартість його професійного навчання, суд вважає безпідставними.   
За змістом вимоги Управління поліції охорони в Полтавській області про сплату боргу від 20.10.2016 №3356/431/36/01-2016, яку ОСОБА_1 отримав особисто 27.10.2016, останнього зобов`язано терміново до 25.11.2016 перерахувати суму боргу у розмірі 15260,38 грн на відповідні реквізити Управління (а.с. 77).
При цьому, згідно з наявними у матеріалах справи актами прийому-здачі виконаних робіт за жовтень 2013 року - лютий 2014 року та розрахунком боргу від 05.02.2019 №472/113/36/01-2019 вартість послуг з навчання кандидата ОСОБА_1 в загальному розмірі складає 15560,44 грн. (а.с. 123-132, 134).
Як слідує з листа Рівненського вищого професійного училища Департаменту поліції охорони від 25.01.2019 №81/43/51/01-2019 ОСОБА_1 проходив навчання в період з 31.10.2013 по 25.02.2014 і за період такого навчання УДСО при УМВС України в Полтавській області навчальному закладу були перераховані кошти в сумі 15560,44 грн, серед яких кошти на грошове утримання - 2195,20 грн та речове майно - 1803,60 грн (а.с. 90).
Таким чином, вказаними документами пояснюється наявність розбіжностей між сумою вартості послуг на професійне навчання, що зазначена у договорі №211 (11000,00 грн), сумою у вимозі про сплату боргу (15260,38 грн) та фактично перерахованою Управлінням на користь навчального закладу сумою коштів на професійне навчання ОСОБА_1 у розмірі 15560,44 грн, яка і підлягає стягненню з останнього за результатами розгляду даної справи.
Твердження відповідача стосовно неможливості врахування у спірному випадку актів прийому-здачі виконаних робіт за жовтень 2013 року - лютий 2014 року в якості документів, що підтверджують фактичну суму витрат на професійне навчання, оскільки ці акти були складені до підписання 20.02.2014 договору №211, судом оцінюються критично, оскільки фактичного проходження професійного навчання за кошти Управління у період з 31.10.2013 по 25.02.2014 ОСОБА_1 не спростовує. 
З приводу ж посилання відповідача на ненадання Управлінням до матеріалів справи платіжних доручень, банківських виписок або квитанцій до прибуткового касового ордера на підтвердження документальних витрат на професійне навчання ОСОБА_1 на суму 15560,44 грн. колегія суддів зазначає, що відсутність вказаних документів в Управління зумовлена закінченням термінів зберігання таких документів, визначених положеннями Податкового кодексу України.  
За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність Управлінням правомірності та обґрунтованості вимог про відшкодування витрат, понесених ним у зв`язку із проходженням ОСОБА_1 професійного навчання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.   
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 по справі № 440/1508/19  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко