ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 серпня 2020 року           справа №200/2444/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., Сіваченка І.В., при секретарі судового засідання Антонюк А.С., за участю представника відповідача Пономарьова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного (суддя - Логойда Т.В.) від 07 квітня 2020 року (повне рішення складено 07 квітня 2020 року у м.Слов`янськ) у справі №200/2444/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області, Головного управління ДПС у Донецькій області , третя особа Мар`їнський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Харьків) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, -

                                                     ВСТАНОВИВ:        

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування вимог Головного управління ДФС у Донецькій області від 11.05.2019 року №Ф-45192-49; від 09.08.2019 року №Ф-45192-49; від 11.05.2019 року № Ф-45192-49У; вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області від 09.08.2019 року №  Ф-45192-49У.
Рішенням Донецького окружного адміністративного від 07 квітня 2020 року позов задоволено, визнано протиправною та скасовано вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області від 11.05.2019 року №Ф-45192-49; від 09.08.2019 року №Ф-45192-49; від 11.05.2019 року № Ф-45192-49У; вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області від 09.08.2019 року №  Ф-45192-49У.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що ним правомірно прийнято спірні вимоги, оскільки за позивачем, який є адвокатом та платником єдиного внеску, обліковувалась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску. На думку відповідача, звільнення платника єдиного внеску від виконання своїх обов`язків, передбачених ст.6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» пов`язуються з необхідністю подання до податкового органу відповідної заяви не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. 
Позивач у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 04.09.2002 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем (код КВЕД 75.23.0 - діяльність у сфері юстиції та правосуддя), є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та перебуває на обліку в органі доходів і зборів (Мар`їнська державна податкова інспекція Мар`їнського управління Головного управління ДФС в Донецькій області (натепер - Головного управління ДПС в Донецькій області) (м. Курахове Донецької обл.)), що розташований на території населеного пункту, включеного до переліку, що зазначений у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата на підставі відповідного Указу Президента України.
Господарську діяльність позивач як фізична особа-підприємець не веде та доходи від неї не отримує.
З 29.12.2016 року позивач перебуває у трудових відносинах з АТ «Укрпошта», що підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про прийняття на роботу від 28.12.2016 року №1048/к, довідками АТ «Укрпошта» від 27.02.2020 року №723/1-35-20 та від 31.03.2020 року №21-21-178.
Роботодавець щодо періоду з 09.02.2018 року по 19.04.2019 року, щодо якого винесені оскаржені вимоги, сплатив за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується довідкою АТ «Укрпошта» від 31.03.2020 року №21-21-178 та індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Головним управлінням ДФС у Донецькій області позивачу надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 11.05.2019 року № Ф-45192-49 на суму 30 040,56 грн..
Вимога прийнята щодо періоду, який розпочався після 14.04.2014 року (як відображено в розрахунку до вимоги, по строку сплати позивачем єдиного внеску розпочався з 09.02.2018 року і закінчився 19.04.2019 року).
Надіслана позивачу вимога повернулася відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання на поштовому відділенні.
Після повернення такої вимоги вказаним контролюючим органом сформовано вимогу від 11.05.2019 року № Ф-45192-49У про сплату борту (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 30 040,56 грн., яку надіслано на примусове виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Головним управлінням ДФС у Донецькій області позивачу надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 09.08.2019 року № Ф-45192-49 на суму 2 754,18 грн..
Вимога прийнята щодо періоду, який розпочався після 14.04.2014 року (як відображено в розрахунку до вимоги, по строку сплати позивачем єдиного внеску розпочався з 09.02.2018 року і закінчився 19.04.2019 року).
Надіслана позивачу вимога повернулася відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання на поштовому відділенні.
Після повернення такої вимоги контролюючим органом - Головним управлінням ДПС у Донецькій області сформовано вимогу від 09.08.2019 року № Ф-45192-49У про сплату борту (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 2 754,18 грн., яку надіслано на примусове виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Судом також встановлено, що начальником Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) прийняті постанови від 06.02.2020 року ВП №60153766 та від 06.02.2020 року ВП №61025094  «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».
Вказані постанови прийняті в межах виконавчих проваджень: ВП №60153766, що відкрито на підставі виконавчого листа - вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області від 11.05.2019 року № Ф-45192-49У про сплату борту (недоїмки) на суму 30 040,56 грн., та ВП №61025094, що відкрито на підставі виконавчого листа - вимоги  Головного управління ДПС у Донецькій області від 09.08.2019 року №  Ф-45192-49У про сплату боргу (недоїмки) на суму 2 754,18 грн. Боржником у вказаних виконавчих провадженнях є позивач.
Наведені обставини сторонами не оспорюються. 

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI)  єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
У відповідності до п. 1. ч. 1. ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з ч. 2 ст. 6 вказаного Закону платник єдиного внеску, зокрема, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у відповідності до якого п.п. 8 п. 4 ст. 11 вказаного Закону виключено. Водночас, оскільки п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" було внесено зміни до Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не було внесено, спірні правовідносини врегульовують положення п. 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
При цьому, слід зазначити, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02.03.2015 року № 219-VIII п. 9-3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено вважати п. 9-4.
Таким чином, згідно п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.
З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення,02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (надалі Закон №1669) (в редакції, чинної у спірний період), згідно до ст.1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року. На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.
На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 р. та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів належить, зокрема,  м. Курахове Донецької обл., де розташований орган доходів і зборів, на обліку у якого перебуває та перебував позивач.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску, встановлених статтею 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не скасовує обов`язків платника єдиного внеску щодо сплати єдиного внеску, а надає можливість тимчасово - на період проведення антитерористичної операції, не виконувати  їх у встановлені строки ( своєчасно) та в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи, спірні вимоги сформована відповідачем у відповідності до вимог статті 25 Закону №2464-VІ, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача від виконання своїх обов`язків щодо сплати єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірних вимог на момент її складання, а тому правомірно задоволено позов.
При розгляді даної справи судом враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.01.2018р. у справі № 812/505/17, від 13.06.2018 р. у справі № 812/1237/17, від 04.04.2019р. у справі № 805/4655/15-а, від 25.04.2019р. у справі № 805/4811/16-а .
Колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції про те, що системний аналіз норм Закону № 2464-VІ свідчить, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Тобто, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. 
Таким чином, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19 (провадження № К/9901/25439/19), який судом першої інстанції у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України КАС України правомірно застосовано до спірних правовідносин.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Положеннями п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яка має пряму дію, для звільнення від сплати єдиного внеску не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин, а тому таке звільнення повинно враховуватись податковим органом самостійно.
Суд апеляційної інстанції вважає, що саме факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованого на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників відповідальності за порушення Закону № 2464-VІ, зокрема заходів впливу, якою є спірна вимога.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного від 07 квітня 2020 року у справі №200/2444/20-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного від 07 квітня 2020 року у справі №200/2444/20-а - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 25 серпня 2020 року.
Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 26 серпня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 25 серпня 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          А.А.Блохін

                                                                                                         І.В. Сіваченко