Номер провадження: 22-ц/813/7028/20 
Номер справи місцевого суду: 509/4554/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М., 
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» в особі державного реєстратора Тихонової Альони Станіславівни, ОСОБА_1 , треті особи, ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію нерухомого майна
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  звернулися до суду із позовом до Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» в особі державного реєстратора Тихонової Альони Станіславівни, ОСОБА_1 , треті особи, ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію нерухомого майна.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2020 року заяву  ОСОБА_3 та ОСОБА_4  про забезпечення позову – задоволено. 
Накладено арешт на нерухоме майно, а саме:
- житловий будинок АДРЕСА_1 , об`єкт житлової нерухомості, загальною площею (кв.м): 232.8, житлова площа (кв.м): 68,5, що складається в цілому з одного житлового будинку з підвалом та терасою під літ. ”А-2,а-а(5), А(1)” та надвірних споруд ”Б” - лазня, ”В” – навіс, №1-6,1 - спорудження, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , якій належить ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .
- земельну ділянку № НОМЕР_2 , кадастровий номер: 5123755800:02:008:0617, загальною площею (га): 0,0676, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2020 року про забезпечення позову та прийняти постанову, якою відмовити позивачам у задоволенні заяви про забезпечення позову від 12.03.2020 року. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
До суду апеляційної інстанції з`явився представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
24.09.2020 року на електрону адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у якій заявники просять розгляд справи, призначений на 25.09.2020 року о 14.00 год. відкласти, у зв`язку із  запровадженням в Україні з 12.03.2020 карантину через спалах та поширення у світі COVID-19.
Проте, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Одесі). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.
Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.
Відповідне положення міститься у постанові КГС ВС від 16.07.2020 року у справі № 924/369/19.
Крім того, відповідно до рішення Ради суддів України №36 від 05.06.2020 року вирішено вважати недоцільним продовження карантину після настання граничної дати, визначеною постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», а саме, після 22.06.2020 року.
Також, судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи ненадання заявниками жодних доказів щодо неможливості прибути в судове засідання та жодних вагомих підстав для відкладення розгляду справи, та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Задовольняючи заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, а також невжиття заходів забезпечення позову може спричинити реалізацію вищевказаного нерухомого майна відповідачкою, що у випадку прийняття рішення суду на користь заявника унеможливить ефективний захист, а отже – поновлення порушених прав заявника в межах даної справи, а тому суд вважав, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою.
Однак апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Так, за змістом ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України, єдиною підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.
Частиною 3ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Однак, судом першої інстанції вищевказані вимоги законодавства не були дотримані, що фактично призвело до порушення прав ОСОБА_1 .
Такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 січня 2013 року було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та стягнуто на користь банку 1402375,00 гривень заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2007 року, в т.ч. пеню та проценти.
Судами апеляційної та касаційної інстанції рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 січня 2013 року залишено без змін.
В результаті, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав договір відступлення права вимоги від 03.04.2015 р. з Публічним товариством «Юніон Стандарт Банк», в цей же день, Публічним товариством «Юніон Стандарт Банк» уклав договір відступлення права вимоги з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкредит», того ж дня, 03.04.2015 р. ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит» уклала договір відступлення права вимоги з фізичною особою, ОСОБА_1 .
Матеріалами справи також встановлено, що предметом позовних вимог даної справи є скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки: земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5123755800:02:008:0617, яка належить ОСОБА_1 та житлового будинку загальною площею (кв.м): 232.8, що складається в цілому з одного житлового будинку з підвалом та терасою під літ. ”А-2,а-а(5), А(1)” та надвірних споруд ”Б” - лазня, ”В” – навіс, №1-6,1 - спорудження, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову від 12.03.2020 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилалися на те, що в теперішній час,їм достовірно стало відомо що відповідач ОСОБА_1 має намір продати вказані об`єкти нерухомості іншим особам, зокрема ОСОБА_5 , яка там вже проживає та існує ризик, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області по цивільній справі №509/4554/19 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію нерухомого майна. 
Проте апеляційний суд зазначає, що враховуючи предмет даного позову, заявниками не обґрунтовано заяву про забезпечення позову у частині намірів ОСОБА_1 відчужити вищезазначене нерухоме майно, а тому забезпечення позову у спосіб , який просить заявники позбавляє можливості визначитись золо співмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачами вимогами. 
Більш того, оскарження рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не є спором майнового характеру, відтак, арешт майна як захід забезпечення позову застосуванню не підлягає.
Будь-яких перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора не вбачається, оскільки виконання такого рішення полягатиме лише в тому, що реєстратор внесе відповідні записи до Реєстру на підставі рішення суду.
Висновок суду, що не вжиття заходів забезпечення позову може спричинити реалізацію вищевказаного нерухомого майна відповідачкою, що у випадку прийняття рішення суду на користь заявника унеможливить виконання рішення не підтвердження ніякими доказами, оскільки матеріали справи не підтверджуєть наявність загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, при цьому саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачки від виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Наведені з цього приводу висновки суду першої інстанції належним чином не обґрунтовані, не у повній мірі відповідають матеріалам справи та визначеному уст. 11 ЦПК Українипринципу пропорційності.
Крім того, задовольняючи заяву, суд першої інстанції не взяв до уваги, що право власності ОСОБА_1 на цей житловий будинок та земельну ділянку, які розташований за адресою: АДРЕСА_2 , позивачами не оспорюється. 
Оскільки суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, тому відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1с т. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржуванене судове рішення повністю та задовольняє апеляційну скаргу.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2020 року - скасувати.
Прийняти постанову.
В задоволенні заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову по справі – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 01.10.2020 року. 

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда