Справа № 754/5624/20                                                    Головуючий 1 інстанція- Панченко О.М.
Проваження № 22-ц/824/12059/2020                   Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
28 вересня 2020 року                                                                                    м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 22 липня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування нерухомим майном та зобов`язання не чинити перешкоди,-
 
в с т а н о в и в:
 
            У провадженні Деснянського районного суду м.Києва перебуває вказана цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування нерухомим майном та зобов`язання не чинити перешкоди.
Позивачка мотивує свої вимоги тим, що за договором купівлі-продажу від 14 лютого 2020 року вона набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому їй стало відомо про реєстрацію у належній їй квартирі відповідача, згоди на проживання та реєстрацію якого вона не давала. Посилаючись на порушення своїх прав власника просисила визнати відповідача таким, що втратив право користування належною їй квартирою та не чинити їй перешкод у користуванні нерухомим майном.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22 липня 2020 рокузадоволене клопотання відповідача  ОСОБА_2 і провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 754/4514/20, яка перебуває в провадженні цього ж суду, за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.
Не погоджуючись із ухвалою, позивачка  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про зупинення провадження, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про наявність підстав для зупинення провадження і неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої, наявність якої не є перешкодою для розгляду її позовних вимог в даній справі. Зупинення провадження порушує її права як власника щодо володіння належною на праві власності квартирою. Як і веде до порушення розумних строків розгляду справи про що йдеться у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої
                                                                        -  2  -
інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення про зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої за його позовом, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі (п.14 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Зупиняючи провадження у справі, суд обгрунтовував свої висновки наявністю вказаних у п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України підстав для зупиненння. 
При цьому суд виходив з того, що до набрання законної сили судовим рішенням по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_1 про визнання неійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді спірної квартирринеможливо прийняти рішення в даній справі.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді, оскільки вони зроблені в результаті порушення норм процесуального права.
Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у процесуальному законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
            За змістом указаної норми під об`єктивною неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного суду самостійно встановити обставини справи і відповідні їм правовідносини та як наслідок неможливість сформувати правові висновки щодо шляхів вирішення спору, без вирішення іншої справи, де такі обставини встановлюються.
До таких же висновків прийшов Верховний Суд України у справі № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, де, скасовуючи ухвалу про зупинення провадження до вирішення судом іншого позову про визнання договору недійсним, вказав, що визначаючи наявність підстав для зупинення провадження, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Як вбачається із матеріалів даної справи, предметом спору є захист прав нового власника спірної квартири ОСОБА_1 , гарантованих їй ст.41 Конституції України та статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод
                                                                        -  3  -
1950 року, шляхом визнання відповдіача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі.
В іншій цивільній справі № 754/4514/20 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, яка розглядається Деснянським районним судом м.Києва, предметом спору є правомірність відчуження спірної квартири ТОВ «Мегаінвест Сервіс», яке як вважає відповідач придбало у банку іпотечну квартиру неправомірно, на користь ОСОБА_1 .
Разом з тим, всупереч вимогам процесуального закону, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду даної справи № 754/5624/20 до вирішення іншої справи 754/4514/20,  зокрема неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відбувшись загальним посилання в ухвалі на неможливість прийняття рішення у даній справі. Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи 754/4514/20 за позовом ОСОБА_2 , суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи № 754/5624/20.
При цьому, колегія суддів враховує, що оспорення відповідачем дійсності укладеного між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_1 правочину, який є доказом у даній справі, не свідчить про неможливість розгляду даної справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами ст.204 ЦК України.
Такий же правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 910/2650/19, де Верховний Суд в тому числі вказав, що можливе подальше визнання недійсним правочину може бути підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.
За таких обставин колегії суддів вважає, що наявність іншого спору між  ОСОБА_2 з одного боку і ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_1 з іншого боку щодо визнання правочину недійсним не впливає на вирішення спору в даній справі, поскільки в іншій справі не вирішуються питання, що стосуються підстав, заявлених у даній справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Також, згідно із ст.210 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, який при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не має перевищувати 60 днів (ч.1 ст.274 ЦПК України).
Розумність строків розгляду справи згідно ст.2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. 
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, а нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 роу у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 кеквітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).
Окрім того, зупиняючи провадження, суд не звернув уваги на те, що згідно приписів ч.3 ст.210 ЦПК України зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті передбачено тільки з підстав, встановлених п.п.1-3 ч.1 ст.251 ЦПК України.
                                                                        -  4  -
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 17 червня 2020 року ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою судове засідання призначено на 22 липня 2020 року о 09-00 годині.
Отже, підготовче провадження у справі не проводилося і розгляд розпочався із відкриття судового засідання (ч.2 ст.279 ЦПК України), а відтакза вимогами ч.3 ст.210 ЦПК України зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті за п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України не передбачено.
Суд наведених обставин не врахував і зупинив провадження у справі з порушенням положень процесуального закону та всупереч засадам розумності строків розгляду і ефективності судового процесу.
            Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення  норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.
З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із порушенням  норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволити.
Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 22 липня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий   

Судді: