ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/591/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  21 вересня 2020 року                                                                                 м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Коротких А.Ю. та Сорочка Є.В.,
за участю секретаря Лисенко І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Азот" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство "Азот" звернулося до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову директора департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. про передачу виконавчого провадження від 25.11.2019.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою у позовній заяві повинно бути обов`язково вказано підстави такого звернення та яким чином порушено права позивача, а з поданої ПАТ «Азот» позовної заяви не зрозуміло за захистом яких порушених прав та інтересів з боку суб`єкта владних повноважень звернувся до суду боржник, оскільки оскаржувана постанова про передачу виконавчого провадження жодним чином не зачіпає інтереси та не порушує права позивача як боржника у виконавчому провадженні. Враховуючи, що позивач як боржник у виконавчому провадженні, може за ідентифікатором доступу через мережу Інтернет знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, відповідно, передача матеріалів виконавчого провадження з м.Черкас до м.Києва жодним чином не створює додаткових витрат для реалізації прав позивача.
Також, апелянт вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом.
Окрім того, відповідач вказує на правомірність оскаржуваної постанови із зазначенням підстав її прийняття, а саме наявності зведеного виконавчого провадження №59959397 у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за яким боржником є ПАТ «Азот».
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, з 31 жовтня 2017 року на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало зведене виконавче провадження №55037853 щодо стягнення грошових коштів з боржника - публічного акціонерного товариства "АЗОТ".
25.11.2019 директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельовим М.Є. винесено постанову про передачу матеріалів вказаного зведеного виконавчого провадження №55037853, куди входять 43 виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ПАТ "АЗОТ" заборгованості на загальну суму 85 223 222,94 грн., з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Вважаючи постанову про передачу матеріалів зведеного виконавчого провадження протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова не відповідає критерію обґрунтованості, оскільки не містить мотивів та підстав її прийняття, з посиланням на законодавчі норми.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). 
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Частиною 4 ст. 25 Закону №1404-VIII визначено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначаються Інструкцією з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5.
Пунктом 14 розділу ІІІ Інструкції визначено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження.
У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова. Постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження).
У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби або відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавче провадження передається на виконання до цих відділів.
Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження.
У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі державної виконавчої служби, таке виконавче провадження передається на виконання до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження, або в порядку, визначеному розділом V цієї Інструкції. У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень або відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавче провадження передається на виконання до цих відділів.
Розділом V Інструкції №512/5 встановлено порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень.
Згідно пункту 6 розділу V Інструкції виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби; утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; ліквідації або реорганізації органу державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.
Отже, підставою прийняття постанови про передачу виконавчих проваджень, є наявність декількох відкритих виконавчих проваджень стосовно одного й того самого боржника.
Передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися:
- у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження;
- до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби;
- до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень, відділів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням начальника управління забезпечення примусового виконання рішень щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у відділах державної виконавчої служби (пункт 7 розділу V Інструкції).
Пунктом 8 розділу V Інструкції визначено, що у випадках, передбачених абзацами третім та четвертим пункту 7 цього розділу, особа, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, виносить вмотивовану постанову, де обов`язково зазначаються обставини, що обумовили передачу виконавчого провадження, та строки передачі матеріалів виконавчого провадження, які не можуть перевищувати п`яти робочих днів. Постанова надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідних органів державної виконавчої служби.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 25.11.2019 директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. , за результатами розгляду доповідної записки заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. від 25.11.2019 винесено постанову про передачу зведеного виконавчого провадження № 55037853, куди входять 43 виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ПАТ «Азот» заборгованості на загальну суму 85  223  222, 94 грн. з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 
З мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для її прийняття визначено наступне.
На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження № 59959397. Боржником є Публічне акціонерне товариство «Азот».
Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває зведене виконавче провадження № 55037853, куди входять 43 виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ПАТ «Азот» заборгованості на загальну суму 85  223  222, 94 грн.
З метою об`єднання вказаних виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження вирішено передати їх до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Отже, у відповідача наявні підстави для прийняття постанови про передачу матеріалів виконавчих проваджень, боржником по яких є ПАТ «Азот» з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
При цьому, оскаржувана постанова містить належне обґрунтування обставини, що обумовили передачу виконавчого провадження.
Колегія суддів зауважує, що з аналізу зазначених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції можна дійти висновку, що виключається одночасна наявність у різних органах виконавчої служби декількох виконавчих проваджень щодо одного і того самого боржника.
Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваної постанови в порядку статті 77 КАС України.
Отже, приймаючи оскаржену постанову про передачу виконавчого провадження відповідач діяв в межах, на підставі та у спосіб, що передбачені нормами Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необґрунтованими позовні вимоги та, відповідно, відсутніми правові підстави для задоволення позову. 
Доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність порушених прав позивача колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та обставинами справи.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати, прийнявши нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 271, 272, 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Азот" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: 

Судді: