ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/705/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №704/1100/13-ц Категорія: 304090000 	Фролов О.Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 липня 2020 року                                                                м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді секретар	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В. Торопенко Н.М.  	

учасники справи:
скаржник – ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітнього 
ОСОБА_2 ,
       позивач - АТ КБ «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , як осіб, які не брала участі у розгляді справи, однак питання про права та обов`язки яких вирішено судом, адвоката Бойка Олега Вікторовича на заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.10.2013 (повний текст складено 09.10.2013, суддя в суді першої інстанції Фролов О.Л.) у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Тальнівської РДА про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення, 

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду у червні 2013 року з позовом, яким просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CST0GA00000042 від 31.05.2007 в розмірі 232 426,56 грн. звернути стягнення на будинок, загальною площею 91,80 кв.м., житловою площею 42,20 кв. м., за адресою АДРЕСА_1 , та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у вказаному житловому будинку, стягнути з відповідача судові витрати. 
В обґрунтування вказано на те, що 31.05.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №CST0GA00000042 за яким останній отримав кредит в сумі 83 450,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,88 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 01.06.2017. 
Позивач зобов`язання по кредитному договору виконав в повному обсязі. Відповідач в порушення умов кредитного договору станом на 03.04.2013 має заборгованість в розмірі 232 426,56 грн. 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 31.05.2007 уклали договір іпотеки №CST0GA00000042 за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 91,80 кв. м., житловою площею 42,20 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 94 000,00 грн. 
18.02.2013 відповідачу було направлено вимогу-повідомлення про порушення основного зобов`язання та іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у разі продовження порушення, яку задоволено не було, що обумовило звернення з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.10.2013 позов задоволено повністю. Це рішення суду змінено в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23.01.2014 після перегляду в апеляційному порядку за скаргою відповідача.
Суд першої інстанції зазначив, що за наявності непогашеної кредитної заборгованості позичальника перед банком її має бути погашено шляхом реалізації предмета іпотеки, якою забезпечено виконання відповідного кредитного зобов`язання. Також звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх осіб, які там проживають.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах неповнолітнього  ОСОБА_2 , як особи, які не брали участі у розгляді справи, однак питання про права та обов`язки яких вирішено судом, діючи через представника адвоката Бойка О.В., подали через відділення поштового зв`язку 28.02.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та залишити позов без задоволення. Вказують, що оскаржуване рішення стосується їх прав, інтересів та обов`язків, оскільки судом вирішено питання про виселення осіб, які не були залучені до участі в розгляді справи. Суд не врахував, що кредитна заборгованість виникла внаслідок протиправного підвищення банком відсоткової ставки по договору. Суд не встановив коло осіб, які проживають у житловому будинку, який є предметом іпотеки, чим порушив права скаржників. Рішенням суду в частині виселення порушуються права неповнолітнього сина позичальника  ОСОБА_2 .
В судовому засіданні представник апелянта адвокат Бойко О.В. уточнив вимоги апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції також скасувати і рішення апеляційного суду Черкаської області від 23.01.2014 року, яким оспорювань ними рішення Тальнівського районного суду залишено без змін в порядку вимог ст.370 ЦПК України.

За клопотанням апелянта ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено службу у справах дітей Тальнівської РДА Черкаської області.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
При розгляді справи встановлено, що 31.05.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , як позичальником, укладено кредитний договір за яким останній отримав кредит в сумі 83 450,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,88 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 01.06.2017. Отримавши кошти за кредитом у повному обсязі, відповідач в порушення умов кредитного договору не здійснював виплати по кредиту і станом на 03.04.2013 має заборгованість в розмірі 232 426,56 грн. 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 31.05.2007 уклали договір іпотеки №CST0GA00000042 за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 91,80 кв. м., житловою площею 42,20 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становила 94 000,00 грн. 
Відповідно до повідомлення №30.1.0.0/2-830 від 18.02.2013 відповідача ОСОБА_3 повідомлено про невиконання зобов`язань по кредитному договору №1TOGA00000042 від 31.05.2007 та виставлено вимогу щодо повернення у 30-денний строк з дня її отримання, суми кредиту у повному обсязі, включаючи проценти, комісії та штрафні санкції.
Цим же листом банк попередив боржника про свій намір після отримання листа продати предмет іпотеки, а тому вимагає в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги, згідно зі ст.40 ЗУ «Про іпотеку» добровільно звільнити нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, а саме будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Правовідносини, наявні між сторонами справи, мають наступну правову регламентацію.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до положень ст.ст.526,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до укладеного між сторонами іпотечного  договору та ст.12 ЗУ «Про іпотеку» позивач має право на звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.
Далі, за положеннями ч.1 ст.33, ст.39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Відповідно до положень ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Ідентичні положення також були закріплені в ч.1 ст.30 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції.
Позивач - це особа, на захист прав та інтересів якої відкрито провадження у справі. Відповідач - це особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. Саме позивач визначає, до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у позові відмовить.
Питання про заміну неналежного відповідача регламентується ст. 51 ЦПК України (ст. 33 ЦПК України в редакції на момент розгляду справи судом першої інстанції).
Так як апеляційну скаргу подано особами, які не були учасниками судового розгляду, слід вирішити питання про можливість розгляду по суті зазначеної апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 ст.352 ЦПК України право на апеляційне оскарження рішення суду у цивільній справі мають, зокрема, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Отже право апеляційного оскарження рішення суду виникає в особи, яка не була учасником розгляду справи, у разі, якщо оскаржуване рішення містить положення щодо прав чи обов`язків скаржника.
Згідно п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.10.2013 та рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23.01.2014 вирішено, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки для погашення кредитної заборгованості.
При цьому скаржники не є сторонами кредитного договору та ніякої участі у цих договірних правовідносинах не приймають.
Крім того з тексту договору іпотеки вбачається, що іпотечне майно відповідач ОСОБА_3 отримав у власність на підставі договору дарування, отже вказаний будинок не є його спільним майном подружжя з апелянтом ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд враховує, що ЄСПЛ виходить із поваги до правила res judicata як принципу остаточності судових рішень, відповідно до якого  повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають використовуватися для виправлення фундаментальних судових помилок під час здійснення правосуддя, а не для нового розгляду справи. Перегляд справи не може розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох поглядів на предмет не є підставою для повторного розгляду справи (п.52 рішення від 24.07.2003 у справі «Ryabykh v. Russia»).
Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що питання про права, свободи, інтереси та обов`язки скаржників судом першої інстанції у цій справі в частині вирішення позовних вимог про задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалося та не вирішувалось, що є підставою для закриття апеляційного провадження в частині оскарження відповідних висновків суду.
Таким чином для правильного вирішення спору у справі суду необхідно встановити особу, яка дійсно порушує, не визнає чи оспорює права позивача, на захист яких подано позов. У разі якщо вимоги заявлено не до тієї особи суд у порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством, вирішує питання про заміну неналежного відповідача, або відмовляє у задоволенні позовних вимог.
У даному ж випадку банк вказав про необхідність виселення всіх осіб, які проживають у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки (вимоги заявлено до невизначеного кола осіб). Суд першої інстанції при розгляді справи не встановив хто саме зареєстрований та проживає в обтяженому іпотекою житловому приміщенні, незважаючи на заявлене відповідне клопотання банку про це, не залучив вказаних осіб до участі у справі та, відповідно, передчасно задовольнив позовні вимоги банку про виселення.
В цій частині апеляційні доводи скаржника заслуговують на увагу.
З матеріалів даної справи вбачається та позивачем не оспорюється те, що у вказаному будинку з 05.05.2011 року по даний час був зареєстрований малолітній син апелянта та відповідача, який хоч і не був зареєстрований в спірному майні в момент укладення самого договору іпотеки - 31.05.2007, але проживав там на момент розгляду справи судом першої інстанції. Також там на момент розгляду справи проживали інші члени сім`ї апелянта.
При цьому апеляційний суд вважає, що питання про права скаржників у справі вирішувалось згідно заочного рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.10.2013 у даній справі в частині вирішення вимог банку про виселення, адже фактично суд вказав про необхідність їх виселення із обтяженого іпотекою житлового приміщення. 

Крім того, при розгляді даного спору було не враховано норму ст. 47 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою ст. 40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів і членів їх сімей. 
Виселення проводиться у порядку, встановленому законом, зокрема ст. 109 ЖК УРСР. За змістом ст. 40 Закону «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жила, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається лише у тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою.
Однак суд, з`ясувавши що іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою, та не вирішивши питання щодо надання особам, яких він вирішив виселяти з спірного будинку іншого постійного житла, прийняв оскаржуване рішення всупереч вимогам закону.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.10.2013 в цій справі в частині вирішення позовних вимог про виселення слід скасувати у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права (ст.33 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) і неправильного застосування норм матеріального права. 
Згідно вимог ч.1,3,4 ст.370 ЦПК України вбачається, що якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до ст.382 ЦПК України.  При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Отже, враховуючи все вище викладене та те, що вказані апелянтом доводи не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення апеляційного суду Черкаської області від 23.01.2014 року в частині залишення без змін заочного рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.10.2013 також має бути скасовано. 
При цьому колегія суддів приймає нову постанову, якою позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про виселення мають бути залишені без задоволення як незаконні та належним чином необґрунтовані.
Також на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи відстрочення ухвалою апеляційного суду від 03.04.2020 скаржнику сплати судового збору, зі скаржника до державного бюджету слід стягнути 3486,40 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, також відповідно до принципу пропорційності підлягають до задоволення і понесені апелянтом та документально підтверджені витрати на правову допомогу, тому з позивача на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто 2287,50 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 141, 362, 367, 368, 370, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , як осіб, які не брала участі у розгляді справи, однак питання про права та обов`язки яких вирішено судом, адвоката Бойка Олега Вікторовича на заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.10.2013 у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В решті апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.10.2013 у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення та рішення апеляційного суду Черкаської області від 23.01.2014 – скасувати в частині вирішення позовних вимог про виселення та в частині залишення без змін заочного рішення районного суду щодо задоволення позову про виселення.
У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь державного бюджету 3486,40 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1 2287,50 грн. судових витрат по справі.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством – п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.
Повну постанову складено 30.07.2020.

Суддя-доповідач

Судді