П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/3180/20	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д..
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення індексації грошового забезпечення за період з 23.12.2016 року по 25.11.2019 року включно в сумі 132875,24 грн., -
В С Т А Н О В И В:
          Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 23.12.2016 року по 25.11.2019 року включно; 
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 індексацію грошового забезпечення за період з 23.12.2016 року по 25.11.2019 року включно в сумі 132875,24 грн.
          В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 23.12.2016 року по 25.11.2019 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
28 листопада 2019 року позивачем було подано заяву до військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з тим, що у період проходження служби з 23.12.2016 року по 25.11.2019 року не в повному розмірі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення.
Проте у відповіді військової частини НОМЕР_1 (вих. №430/274 від 17.02.2020 року) було зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості вплати індексації грошового забезпечення за відповідний період не було.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнані протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 23.12.2016 року по 25.11.2019 року включно.
Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 23.12.2016 року по 25.11.2019 рік.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що відповідач не заперечував проти поданого математичного розрахунку індексації грошового забезпечення позивача та на судові рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду в інших справах та на правову позицію ВС  викладену у постанові цього суду від 14.08.2018 року у справі № 815/1048/16 щодо способу відновлення порушеного права. апеляційних адміністративних судів.
Військова частина НОМЕР_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила проти наданого апелянтом розрахунку індексації грошового забезпечення з підстав не відповідності такого розрахунку приписам чинного законодавства. При цьому відповідач зазначив, що позивачу було відмовлено у проведені та виплаті індексації грошового забезпечення, оскільки відповідач вважав, що  позивач взагалі не має права на отримання індексації грошового забезпечення, саме з цим пов`язана відсутність заперечень відповідача щодо поданого позивачем розрахунку.   
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , в період з 23.12.2016 року по 25.11.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
28 листопада 2019 року позивач подав заяву до військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з тим, що у період проходження служби з 23.12.2016 року по 25.11.2019 року не в повному розмірі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення.
У відповіді військової частини НОМЕР_1 (вих. №430/274 від 17.02.2020 року) було зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості вплати індексації грошового забезпечення за відповідний період не було.
Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Проте такий обов`язок  покладений на роботодавця, а вимоги щодо стягнення розрахованої позивачем суми індексації грошового забезпечення є передчасними, оскільки визначення сум для нарахування та сплати індексації віднесено до повноважень відповідача який і зобов`язаний провести індексацію грошового забезпечення. При цьому суд першої інстанції зазначив, що позивачу не було відмовлено у проведені індексації, а лише  зазначено про відсутність обсягу фінансування, що фактично є бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, а у цьому випадку відновлення порушених прав має відбуватись саме шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії. 
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XI визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону №2011-XII).
Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII (надалі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч.2 ст.5 Закону №1282-XII).
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6 ст.5 Закону №1282-XII).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановов КМУ № 1078 від 17.07.2003 рокв (надалі Порядок № 1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства. (абз.8 п.4 Порядку №1078).
Згідно з п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті, а посилання  на  відсутність фінансування не є підставою для  порушення права позивача на отримання індексації грошового забезпечення.
Також апеляційний суд вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь апелянта індексацію грошового забезпечення за період з 23.12.2016 року по 25.11.2019 рік.
Оскільки відповідачем, на час виникнення спірних правовідносин, не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення апелянта, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги  та вважає правильним висновок суду першої щодо відсутності підстав вважати, що має місце порушення прав апелянта пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме в процесі виконання рішення суду першої інстанції відповідач, в порядку встановленому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком №1078, визначить базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
При цьому, апеляційний суд відхиляє, як помилкові, доводи апеляційної скарги  в яких апелянт посилається на судові рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду  в інших судових справах, оскільки врахування правової позиції судів апеляційної інстанції не передбачена нормами КАС України, та посилання на  правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові цього суду від 14.08.2018 року у справі № 815/1048/16, оскільки спір в зазначеній справі виник у правовідносинах, які врегульовані Податковим кодексом України.  
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 2-12, 71-72, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  -  залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у справі № 420/3180/20 -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 23.09.2020 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Шляхтицький О.І.    Семенюк Г.В.