УХВАЛА

30 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 320/4602/19
адміністративне провадження № К/9901/16908/20
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду: 
суддя-доповідач - Гусак   М.   Б., судді - Гімон М. М., Усенко Є. А., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 320/4602/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу від 30 листопада 2018 року № Ф-452450-54 про сплату боргу з єдиного соціального внеску.
Київський окружний адміністративний суд рішенням від 27 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2020 року, позов задовольнив.

Головне управління ДПС у Київській області звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 320/4602/19 й ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". На його думку, висновок судів про те, що, перебування позивачки у трудових відносинах, та сплата роботодавцем за неї єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України звільняє її від сплати єдиного соціального внеску як фізичної особи-підприємця, суперечить судовій практиці в аналогічних справах.   
Перевіряючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що з питання, яке є предметом судового розгляду у даній справі, а саме: порядку сплати єдиного соціального внеску фізичною особою - підприємцем, який є найманим працівником, та за якого роботодавець сплачує єдиний соціальний внесок до Пенсійного фонду України, сформувалася стала практика Верховного Суду.
Так, Верховний Суд, зокрема, у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), дійшов правового висновку, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Отже, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного соціального внеску законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. З огляду на викладене фізична особа - підприємець зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного соціального внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного соціального внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний. Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» спричинило б подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
З огляду на викладене суди попередніх  інстанцій, задовольняючи позов, діяли відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Керуючись статтею 333 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 320/4602/19.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

 Судді:	  	М. Б. Гусак 	
 	  	М. М. Гімон 	
 	 	Є. А. Усенко