16.07.20
22-ц/812/1183/20
Провадження №22-ц/812/1183/20 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                               
16 липня 2020 року                                             м. Миколаїв
                                                                                   Справа № 475/285/20
Миколаївський апеляційний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді  - Шаманської Н.О., 
суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.
із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу 
за позовом
Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
до
ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості
за апеляційною скаргою 
Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на заочне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Єгоровою Н.І. 3 червня 2020 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,
у с т а н о в и в:
У квітні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 18 грудня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір відповідно до умов якого останній отримав 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору у відповідача станом на 22 березня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 119726 грн. 69 коп., яка складається, з 24590 грн. 68 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 9834 грн. 36 коп. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 79124 грн. 19 коп. - пені, а також штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 5677 грн. 46 коп. (процентна складова).
Посилаючись на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 зазначену заборгованість.
Заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 3 червня 2020 року позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором у розмірі  24590 грн. 68 коп. Розподілено судові витрати.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та повністю задовольнити вимоги банку.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору , оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах , а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, акцептував пропозицію Банку, отримав кредитну картку, звертався за її перевипуском, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії спрямовані на виконання укладеного договору. Крім того, відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, та не заперечував розмір кредитної заборгованості. Також суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягнення трьох процентів річних відповідно ст. 625 ЦК України. 
        Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність   та обґрунтованість судового рішення в межах доводів  та вимог апеляційної скарги,   колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18 грудня 2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та зобов`язаний виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank .com .ua. 
До позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua.
Згідно з доданим Банком до позову розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 22 березня 2020 року становить 119726 грн. 69 коп., яка складається, з 24590 грн. 68 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 9834 грн. 36 коп. - заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 79124 грн. 19 коп. - пені та штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 5677 грн. 46 коп. (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, пеню та штрафи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги крім самого розрахунку кредитної заборгованості банк, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 грудня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети.
За такого посилання апелянта на те, що відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, акцептував пропозицію Банку, отримав кредитну картку, звертався за її перевипуском, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії спрямовані на виконання укладеного договору, не можуть бути підставою для покладення на відповідача обов`язку сплатити заборгованість у визначеному позивачем розмірі. 
До того ж, за загальним правилом частини 1 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Аналіз положень частини 2-4 статті 81 та статті 82 ЦПК свідчить про те, що безумовною підставою для звільнення сторони від доказування є обставини, визнані загальновідомими. В інших випадках сторона звільняється від доказування при наявності лише певних умов.
При цьому за правилами пункту 1 статті 82 ЦПК не підлягають доказуванню обставини, які визнані учасником справи і суд не має обґрунтованих сумнівів щодо їх достовірності, або добровільності визнання.
Отже, розгляд справи у заочному порядку (у відсутності відповідача) не звільняє позивача від обов`язку доводити підстави позову (в цій справі - обґрунтованість розрахунків), а суд - оцінювати надані докази за вимогами статей 77-80 ЦПК. 
Оскільки визнання обставин відповідачем та відсутність заперечень відповідача при заочному розгляді справи не є тотожними обставинами, а процесуальне значення має лише факт визнання, то спірні правовідносини не мають іншого характеру ніж правовідносини у справі № 342/180/17, при розгляді якої Верховний Суд зробив правовий висновок в постанові від 3 липня 2019 року та яку застосував суд першої інстанції
Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення висновку суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача тіла кредиту, тому що він ґрунтується на правильно встановлених на підставі повно та всебічно досліджених доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, обставинах справи та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року).
Відповідачем існування заборгованості за тілом кредиту у зв`язку з користуванням кредитними коштами не спростовано, власного розрахунку суду не надано.
Отже, відповідно до ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту. 
       Крім того, за нормами цивільного законодавства, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
При розгляді цієї справи суд не встановив узгоджених умов щодо сплати процентів та інших сум при укладенні кредитного договору 18 грудня 2012 року, тобто підстав для застосування договірних розмірів процентів. 
Разом з тим, звертаючись з позовом, позивач крім тіла кредиту, пені та штрафів, просив стягнути з відповідача відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 9834,36 грн. 
       З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки, виданої   ОСОБА_1  сплив  у травні 2019 року. Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24590 грн. 68 коп. станом на цей час існувала. За такого, позичальник прострочив виконання грошового зобов`язання.
Виходячи з розміру заборгованості по тілу кредиту, 3% річних від простроченої суми складає - 614 грн. 77 коп. (24590 грн. 68 коп. х 3% річних /12 міс.= 61грн. 47 коп. х 10 міс. = 614 грн. 77 коп.).
       Проте, відмовляючи у стягненні зазначених процентів, суд першої інстанції не звернув належної уваги на наявність підстав для такого стягнення , яке передбачено ст. 625 ЦК України. 
За такого рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши розмір кредитної заборгованості з 24590 грн. 68 коп. до 25205грн. 45 коп., яке складається з 24590 грн. 68 коп. - заборгованості за тілом кредиту та 614 грн. 77 коп. - 3% річних.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (21,05% (25205,45 х 100% / 119726,69) також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1106 грн. 18 коп. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (5255 х 21,05% / 100%).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

                                                      п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 3 червня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2012 року змінити, збільшивши розмір кредитної заборгованості з 24590 грн. 68 коп. до 25205грн. 45 коп.
Рішення в частині судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1106 грн. 18 коп. судового збору.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська
Судді: О.О. Данилова
В.В. Коломієць
Повний текст постанови складено 20 липня 2020 року.