ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1528/20                                                 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Баргаміна Н.М.,                                                                                                                                                          Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року                                                                                  м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О.
при секретарі                                    Горяіновій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року в справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа: ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту - позивач, ГУ ПФУ в Чернігівській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі по тексту - відповідач) в якому просило:
- визнати  неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Бабенка В.М. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 13.04.2020 року у виконавчому провадженні № 58833702; 
- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Бабенка В.М. про накладення штрафу від 13.04.2020 року у виконавчому провадженні №    58833702.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слуханню справи.
Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08.04.2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Бабенком В.М. (далі по тексту - державний виконавець Бабенко В.М.),  на підставі виконавчого листа № 825/1869/18, виданого 30.01.2019 року Чернігівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України поновити та здійснити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2017 року, відкрито виконавче провадження № 58833702 (далі по тексту - ВП № 58833702).
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року у ВП № 58833702, відкритому на підставі виконавчого листа № 825/1869/18, виданого 30.01.2019 Чернігівським окружним адміністративним судом, замінено боржника Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Постановою державного виконавця Бабенка В.М. від 14.08.2019 року замінено боржника у ВП № 58833702 на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.    
Листами від 17.09.2019 року № 1175/0410 та від 08.04.2020 року № 2500-0402-8/11395 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про те, що управлінням поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 .
Також, пенсійним органом зазначено, що виплата пенсії ОСОБА_1 , починаючи з грудня 2018 року і до цього часу, ГУ ПФУ в Чернігівській області проводиться щомісячно на розрахунковий рахунок в AT «Ощадбанк». 
Щодо пенсії ОСОБА_1 за грудень 2017 року, то вона перерахована на банківський рахунок в грудні 2017 року. 
Пенсія ОСОБА_1 , за період з 01.01.2018 року по 30.11.2018 року, нарахована в загальній сумі 18 513,22 грн., проте не виплачена, оскільки в постанові Кабінету Міністрів України від 08.06.2019 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам» передбачено що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Постанова 365 такою, що не відповідає нормам  Конституції України, не визнавалась.
Зважаючи на невиконання рішення суду без поважних причин, а саме не проведення виплати пенсії стягувачу - ОСОБА_1 , за період з 01.01.2018 року по 30.11.2018 року, на суму 18 513,22 грн., 13.04.2020 року державним виконавцем Бабенком В.М. було прийнято постанову про накладення штрафу на ГУ ПФУ в Чернігівській області, в розмірі 5 100,00 грн. (далі по тексту - оскаржувана постанова).
Вважаючи протиправною оскаржувану постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем правомірно винесено оскаржувану постанову, оскільки рішення суду не виконано в  повному обсязі, адже пенсія стягувачу - ОСОБА_1 нарахована, проте не виплачена.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закону №1404) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
У відповідності до пункту 1, підпункту 1 пункту 2 статті 17 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Частиною 1 статті 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 1, 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню,- протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Статтею 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб-200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу-300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами  Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Як вже зазначалося судом та не заперечується апелянтом, сума боргу за рішенням суду за період з 01.01.2018 по 30.11.2018 в розмірі 18 513,22 грн. нарахована ОСОБА_1 , проте не виплачена. 
На думку скаржника, виплата відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, повинна бути передбачена окремим порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України, який ще не прийнятий.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає вказані доводи позивача необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду, у зв`язку з тим, що ГУ ПФУ в Чернігівській області не вчинено жодних дій спрямованих на виконання судового рішення, та не надано належні докази існування будь-яких інших поважних причин, які унеможливлюють своєчасне та повне виконання судового рішення.
Крім того, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції посилання апелянта на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, як на підставу несплати пенсії ОСОБА_1 , та про відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, з огляду на наступне.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 365).
Згідно пункту 1 Порядку № 365 цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пункт 15 Порядку № 365 (у редакції  постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018) передбачає, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Проте, зі змісту пунктів 10, 14 Порядку № 365 вбачається, що вказане положення пункту 15 регулює відшкодування сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період на підставі рішення комісій, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848  про (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Разом з тим, у даному випадку, рішення про зобов`язання Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України (правонаступник - ГУ ПФУ в Чернігівській області) поновити та здійснити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2017 року, прийнято Чернігівським окружним адміністративним судом 18.10.2018 року, у справі № 825/1869/18, а не комісіями про які йдеться у пунктах 10, 14 Порядку № 365.
З огляду на зазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що Порядок № 365 взагалі не підлягає застосуванню до спірних правовідносинах.
Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва 11.06.2019, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 року, у справі № 640/18720/18, був визнаний протиправним та нечинним, зокрема, підпункт 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.
Саме вказаним підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 було внесено зміни до пункту 15 Порядку № 365 щодо здійснення соціальних виплат на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, позивач, посилаючись на поважності причин невиконання судового рішення на пункти Порядку № 365, які втратили чинність з 07.11.2019 року, протиправно не виконує рішення суду щодо виплати пенсії   ОСОБА_1 , адже вказані положення не можуть бути застосовані під час проведення виконавчих дій у 2020 році.
Правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а та від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а, не може бути застосована у цьому випадку, оскільки в зазначених справах мова йшла про відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, а в даній справі, пенсійний орган не посилається, як на підставу невиконання судового рішення на відсутність фінансового забезпечення, а наполягає на застосуванні Порядку № 365, який передбачає здійснення соціальних виплат на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, та який втратив чинність саме в редакції  постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018.
Отже, суд наголошує, що здійснення нарахування пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі.
Таким чином, посилання апелянта на відсутність правових підстав для накладення штрафу є безпідставними та не заслуговують на увагу колегії суддів.
Відповідно до частини 1  статті 129-1 Конституції України  суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).
Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Враховуючи викладене, оскаржувана постанова про накладення штрафу від 13.04.2020 року у виконавчому провадженні № 58833702, винесена державним виконавцем Бабенком В.М., є правомірною та не підлягає скасуванню.
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010 року).
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                    Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 16.07.2020 року