Ухвала
 
20 липня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 503/1597/16-ц
провадження № 61-41194св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Кононенко Н. А., Сегеди С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу.
Позов обґрунтовано тим, що 11 вересня 2013 року біля 19 год. 50 хв. у м. Кодима на пл. Пашкевича, біля залізничного вокзалу, сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Шкода Октавіа», яким керувала його дружина - ОСОБА_3 , та автомобіля «ВАЗ-2106», під керуванням відповідача ОСОБА_2 Автомобіль марки «Шкода Октавіа» є його власністю. Винним у ДТП визнано відповідача ОСОБА_2 . 
В результаті ДТП автомобіль «Шкода Октавіа» зазнав пошкодження. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи розмір завданого внаслідок пошкодження автомобіля збитку склав 28 586,08 грн, які позивач просив стягнути з відповідача. Окрім цього, просив стягнути з відповідача 1 500,00 грн - витрати за проведену у справі судову автотоварознавчу експертизу, 500,00 грн - витрати на придбання пального для транспортування автомобіля до місця проведення судової експертизи, 551,20 грн - судовий збір, 24,00 грн - витрати про повідомлення про необхідність явки відповідача в проведенні експертизи, 2 000,00 грн - витрати за надану позивачеві правову допомогу.
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28 586,08 грн у відшкодування завданої майнової шкоди, внаслідок пошкодження автомобіля; 1 500,00 грн - витрати за проведену судову автотоварознавчу експертизу; 500,00 грн - витрати для придбання пального для транспортування автомобіля до місця проведення судової експертизи; 24,00 грн - витрати про повідомлення про необхідність явки для участі в проведенні експертизи; 551,20 грн сплаченого судового збору; 2 000,00 грн - витрати на правову допомогу.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги керувався правовим висновком Верховного Суду України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. Зокрема зазначив, що ОСОБА_1 є належним позивачем у справ, оскільки його права порушені шляхом пошкодження майна, яке належить йому на праві власності. У той же час, відповідач, з урахуванням вимог статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), повинен відшкодувати завдану шкоду.
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Кодимського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року залишено без змін. 
Апеляційний суд погоджуючись із висновками суду першої інстанції, відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, тому саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, з урахуванням того, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, тому зазначене не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи
ОСОБА_2 у липні 2018 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення тим, що ОСОБА_2 має право звернутись із регресною вимогою до страховика, останнього до участі у справі не залучив, тобто фактично унеможливлено право заявника на отримання компенсації витрат з приводу відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП зі страхової компанії. Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
 
У касаційній скарзі зазначив клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення розгляду справи судом касаційної інстанції.
 
У грудні 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити без змін постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року а касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, з огляду на її необґрунтованість.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 31 липня 2018 року цю касаційну скаргу призначено судді Штелик С. П.
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргоюПрАТ «СК «АХА Страхування» на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2018 року, відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення виконання рішенняБабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2017 року, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу. Цією ж ухвалою зупинено виконання оскаржуваної постанови до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
У листопаді 2018 року матеріали справи № 503/1597/16-ц надійшли до Верховного Суду.
Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1079/0/226-19 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу ОСОБА_2 та матеріали справи № 503/1597/16-ц 14 квітня 2020 року призначено судді Гулейкову І. Ю.
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2020 року передано на розгляд Великої Палати справу № 147/66/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року.
 
Ухвала обґрунтована тим, що існує необхідність для уточнення правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), оскільки наявне різне по суті застосування вищевказаного висновку, що свідчить про неузгоджену практику його застосування в ситуації, коли потерпіла особа, пропустивши встановлені строки подання заяви про страхове відшкодування, передбачені статтею 37 Закону, звертається до суду за захистом свого права на відшкодування шкоди безпосередньо до особи, яка завдала таку шкоду.
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Це: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Законом; 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України).
 
Незважаючи на те, що у справі № 147/66/17 потерпілий втратив право на отримання відшкодування від страховика тієї особи, яка завдала шкоди, таке право підлягає захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до винуватця ДТП, який є безпосереднім заподіювачем описаної шкоди.
 
При цьому обмеження, встановлені статтею 1194 ЦК України, не поширюються на зазначені правовідносини, оскільки наведена норма регламентує визначення обсягу відповідальності застрахованої особи у разі недостатності страхової виплати (тобто така виплата мала бути проведена) і не встановлює будь-яких обмежень у разі, якщо у страховика не виникло обов`язку зі сплати страхової виплати. Інше розуміння наведених норм права фактично зменшує строк існування права на вимогу до заподіювача шкоди, якщо така шкода заподіяна майну потерпілого, до одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Наведений річний строк є присічним та поважність причин його пропуску не може впливати на можливість захисту цивільного права, що істотно звужує можливість потерпілої особи захистити своє порушене право у порівнянні із захистом свого права на загальних підставах у межах трирічної позовної давності шляхом пред`явлення позову до правопорушника - завдавача шкоди.
 
Вибір страховика належить кожній особі, яка вирішила вступити в договірні відносини з приводу такого виду страхування, відповідно, така особа має нести всі ризики обрання неналежного, недобросовісного або ненадійного контрагента. З іншого боку, нездійснення потерпілою особою всупереч своїм власним інтересам обов`язку звернутися до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року (з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) жодною нормою чинного законодавства не визнано як підстава припинення права вимоги до завдавача шкоди і обов`язку такої особи відшкодувати завдану нею шкоду.
 
В ситуації, коли потерпілий втратив право на отримання відшкодування шкоди від страховика порушника, необхідно керуватися тим, що таке відшкодування є можливим на загальних підставах за рахунок винної особи за принципом генерального делікту у правозастосовній практиці досить часто виникають ситуації, коли встановлення винуватця дорожньо-транспортної пригоди триває довше за один рік, а тому сплив такого строку призводить до втрати потерпілим права вимоги про відшкодування завданої йому шкоди до страховика особи, винної в завданні такої шкоди. Отже, тлумачення наведених норм права таким чином, що сплив річного строку з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди призводить також й до втрати вимоги до заподіювача шкоди, позбавлятиме потерпілу особу взагалі можливості відшкодувати завдану їй шкоду будь-якою особою.
 
Враховуючи зазначене, вбачається, що оскаржуване судове рішення у цій справі та оскаржуване рішення, яке передане на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.
 
За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
 
Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 147/66/17.
 
Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 503/1597/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження транспортного засобу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 147/66/17.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                        І. Ю. Гулейков

 О. В. Ступак

 Г. І. Усик