ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12935/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  26 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 р. у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича до Міністерства юстиції України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Приват-Житло-Юг", акціонерне товариство "ВТБ Банк", Державне підприємство "Національні інформаційні системи", про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Приват-Житло-Юг", акціонерне товариство "ВТБ Банк", Державне підприємство "Національні інформаційні системи", в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ МЮ України від 02.07.2019 № 1996/5.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 р. позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 02.07.2019 № 1996/5, зокрема в частині пунктів 3 та 5.
В іншій частині позовних вимог, а саме про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 02.07.2019 № 1996/5 в частині пункту 2 провадження у справі закрито.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 17 грудня 2019 року в цій частині та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
На обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що спірний наказ прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки рішення від 26.09.2016 № 31575232 підлягає скасуванню як таке, що прийняте всупереч законодавству у сфері державної реєстрації прав. Запис про право власності № 16588070, який було внесено на підставі оскаржуваного рішення, підлягає скасуванню.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 19.06.2019 головою ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Житло-Юг» (за текстом - ТОВ «Приват-Житло-Юг») Тихошою Д .С . подано до МЮ України скаргу на рішення приватного нотаріуса.
20.06.2019 головою ліквідаційної комісії ТОВ «Приват-Житло-Юг» Тихошою Д.С. (далі - Скаржник) подано доповнення до даної скарги.
Зі змісту прохальної частини скарги та доповнень до неї вбачається, що Скаржник просив Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 31575232 від 26.09.2016 18:51:38, про державну реєстрацію права власності в розмірі 1 (однієї) частки за Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», код ЄДРПОУ: 14359319, на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку; площею: 17,0394 га; реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 96477048101, кадастровий номер: 4810137200:07:004:0020; цільове призначення: для обслуговування та закінчення будівництва 1-ої черги мікрорайону «Сонячний», номер запису про право власності 16588070.
01.07.2019 Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації складено висновок за результатами розгляду скарги голови ліквідаційної комісії (ліквідатора) ТОВ «Приват-Житло-Юг» Тихоши Д.С. від 19.06.2019, з доповненнями до неї від 20.06.2019.
На підставі даного висновку Міністерством юстиції України прийнято наказ від 02.07.2019 № 1996/5, яким наказано, відповідно до приписів ч.ч. 2, 5 ст. 26, пп. «а», «г» п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п. 12 «Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128:
1. Скаргу голови ліквідаційної комісії (ліквідатора) Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Житло-Юг» Тихоши Д.С. від 19.06.2019 з доповненнями до неї від 20.06.2019 задовольнити у повному обсязі;
2. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.09.2016 № 31575232, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем;
3. Тимчасово заблокувати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ковальчуку Сергію Павловичу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 6 (шість) місяців;
4. Виконання пункту 2 наказу покласти на Департамент державної реєстрації та нотаріату.
5. Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».
Вважаючи даний наказ таким, що суперечить вимогам статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", «Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015, Приватний нотаріус звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення в частині п.п. 3, 5 Наказу, та не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, які, в свою чергу, спростовували б доводи та аргументи позивача щодо визначених останнім процедурних порушень розгляду скарги.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (скорочено - Закон), «Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації», затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (в тексті - Порядок), «Положенням про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації», затв. Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року за № 37/5 (надалі - Положення), «Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затв. постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, та іншими нормативно-правовими актами, виданими на їх виконання (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п. 1, 2 «Положення про Міністерство юстиції України», затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 228, Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Згідно пп. 8310 п. 4 «Положення про Міністерство юстиції України», Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання рішення.
Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням (п. 10 наведеного Положення).
За приписами «Положення про Міністерство юстиції України» МЮ України розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання, у формі наказу, рішення, чим, як центральний орган виконавчої влади, який наділений публічно-владними управлінськими функціями на підставі законодавства, здійснює реалізацію своєї компетенції в рамках процедури розгляду відповідних скарг, яка (процедура) включає в себе розгляд скарг та прийняття обов`язкових до виконання рішень.
Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 за № 37/5 затверджено «Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації», в силу пп. 1-3 р. І якого, Положення визначає порядок створення, організаційні та процедурні засади діяльності Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, а також права та обов`язки її членів. Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації. Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням та іншими актами законодавства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 затверджено «Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації», в п. 2 якого визначено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.
Пунктом 8 Порядку передбачено, що під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.
Формою роботи комісії є засідання, які проводяться у разі потреби. Дату, час і місце проведення засідання комісії визначає її Голова. Рішення комісії оформляється висновком, який підписується Головою комісії, секретарем та членами комісії, що брали участь у засіданні комісії. Організаційне забезпечення діяльності комісії, підготовку матеріалів для розгляду комісією, а також підготовку на основі протоколу засідання комісії проекту висновку комісії та проекту наказу Міністерства юстиції України здійснює Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України (пп. 1, 8, 9 р. ІІІ Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації).
За результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу. Висновок комісії, на підставі якого суб`єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов`язково містить інформацію про те, що: 1) рішення, дії або бездіяльність суб`єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації; 2) скарга підлягає задоволенню в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням у якій частині) шляхом прийняття суб`єктом розгляду скарги рішень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пунктом 2 частини шостої статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (п.п. 12, 14 Порядку).
Отже, діяльність комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, яка забезпечує розгляд скарг суб`єктом розгляду скарги - Мін`юстом та його територіальними органами, включає надання висновку, на підставі якого останніми приймається мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, являє собою невід`ємну частину процедури розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, а тому прийняте, на підставі висновку комісії, суб`єктом розгляду скарги рішення у формі наказу, має відповідати критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для встановлення обставин протиправності спірного наказу, необхідним є перевірка судом Наказу на відповідність критеріям, що встановлені в ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 37 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (п.п. 1, 2 ч. 6 ст. 37 Закону).
Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; 5) є рішення цього органу з того самого питання; 6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства (ч. 8 ст. 37 Закону).
Відтак, Міністерство юстиції України не розглядає скарги у випадку коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, під час перевірки обставин під час розгляду скарги голови ліквідаційної комісії (ліквідатора) ТОВ «Приват-Житло-Юг» Тихоши Д.С., Комісія не виявила судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав.
Проте, судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано апелянтом, що з жовтня 2016 року був наявний судовий спір у справі № 915/1089/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІАДА-ТД" до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергія Павловича, Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Житло-Юг", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора і зобов`язання виключити запис з державного реєстру.
З Єдиного державного реєстру судових рішень видно про прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 02.07.2019 у справі № 915/1089/16 (провадження № 12-9гс19), згідно якої постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15 листопада 2018 року та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 12 вересня 2018 року - скасовано, а справу № 915/1089/16 направлено для продовження розгляду до Господарського суду Миколаївської області.
Зі змісту постанови випливає, що 26 вересня 2016 року нотаріус Ковальчук С.П. рішенням (індексний номер 31575232) провів державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за вказаним іпотечним договором від 29 вересня 2011 року - спірну земельну ділянку (кадастровий номер 4810137200:07:004:0020) за ПАТ «ВТБ Банк» (номер запису про право власності 16588070). Крім того, Господарський суд Миколаївської області рішенням від 06 серпня 2015 року в іншій справі № 915/600/15 стягнув з ТОВ «Приват-Житло-Юг» на користь ТОВ «Тріада-ТД» 26 994 322,38 грн основного боргу та 73 080 грн витрат зі сплати судового збору. На виконання зазначеного рішення за заявою ТОВ «Тріада-ТД» 21 вересня 2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 52290317, в межах якого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 вересня 2016 року було накладено арешт на все майно ТОВ «Приват-Житло-Юг» у межах суми звернення стягнення - 27 067 402,38 грн. 23 вересня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис про обтяження (арешт) нерухомого майна. У подальшому, ТОВ «Тріада-ТД» звернулося до Господарського суду Миколаївської області зі вказаним позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 вересня 2016 року № 31575232, а також про зобов`язання нотаріуса Ковальчука С.П. виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про право власності № 16588070.
Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, прийняття державним реєстратором - нотаріусом Ковальчуком С.П. рішення від 26 вересня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності за ПАТ «ВТБ Банк» на вказане нерухоме майно (земельну ділянку), є підставою для припинення права власності ТОВ «Приват-Житло-Юг» на зазначене майно, за рахунок продажу якого можуть бути задоволені грошові вимоги ТОВ «Тріада-ТД». За таких обставин позивач, заявляючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, прийнятого державним реєстратором, фактично має намір скасувати запис про державну реєстрацію за ПАТ «ВТБ Банк» права власності на нерухоме майно - земельну ділянку (площею 17,0394 га, кадастровий номер 4810137200:07:004:0020, з цільовим призначенням - для обслуговування та закінчення будівництва 1-ої черги мікрорайону «Сонячний»), оскільки вважає, що її відчуження від ТОВ «Приват-Житло-Юг» може призвести до неможливості виконання судового рішення про стягнення з боржника на користь ТОВ «Тріада-ТД» грошових коштів. Спір про скасування рішення та/чи запису державного реєстратора про державну реєстрацію прав чи обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у якому позивачем є особа, яка не була заявником щодо вчинення відповідних реєстраційних дій, є приватноправовим.
З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо скасування права власності на об`єкт нерухомого майна має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав на спірний об`єкт нерухомості.
Отже, даний спір стосується саме правомірності прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію за ПАТ «ВТБ Банк» права власності на нерухоме майно - земельну ділянку (площею 17,0394 га, кадастровий номер 4810137200:07:004:0020, з цільовим призначенням - для обслуговування та закінчення будівництва 1-ої черги мікрорайону «Сонячний»), та його відчуження від ТОВ «Приват-Житло-Юг».
Посилання відповідача на те, що у згаданій справі стороною є сама юридична особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Приват-Житло-Юг», а скаргу подано ліквідатором цього товариства, не заслуговують на увагу, оскільки цей факт не змінює спірні правовідносини, а лише вказують на різний стан перебування того же товариства у часі.
Відтак, встановлене спростовує доводи апеляційної скарги, що Позивач посилається на судове провадження, яке жодним чином не має наслідку скасування рішення державного реєстратора щодо якого була подана скарга.
Відтак, зважаючи на невідповідність скарги п. 5 ч. 5 ст. 37 Закону та не встановлення Комісією Міністерства відомостей про наявність відповідного судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Комісією Міністерства не здійснено об`єктивного розгляду скарги в межах питання дотримання скаржником вимог Закону щодо оформлення скарги, тому висновок Комісії від 01.07.2019 не відповідає вимогам п. 8 Порядку у викладеній частині.
Щодо доводів апеляційної скарги про належне повідомлення про розгляд скарги колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п.п. 9, 10 Порядку, під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та / або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду. Суб`єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); 2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту; 3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).
З правових конструкцій п.п. 9, 10 Порядку випливає вимога про обов`язковість запрошення на розгляд скарги по суті, про час і місце розгляду скарги інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі або встановлених відповідно до відомостей реєстрів. Такі особи вважаються належним чином повідомленими про розгляд скарги у випадку повідомлення їх, своєчасно, телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі) або шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту або засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).
З наявного у матеріалах справи листа № 3174/06.3-11 від 07.08.2019 Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України дійсно вбачається розміщення 27.06.2019 о 15:04 на офіційному веб-сайті Міністерства оголошення про розгляд 01.07.2019 відповідної скарги.
Проте, судом першої інстанції встановлено та апелянтом так і не спростовано достатніми та необхідними доказами щодо реального розміщення вказаного оголошення на сторінці за адресою - https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-komisii-01-lipnya-2019-roku саме 27.06.2019 о 15:04.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують основний висновок суду першої інстанції щодо неправомірного висновку Комісії через необ`єктивний розгляд скарги.
За таких обставин, у відповідача були відсутні й підстави для тимчасового блокування доступу до Державного реєстру прав Приватному нотаріусу, а тому прийнятий МЮ України спірний наказ є таким, що не відповідає положенням п.п. 1, 3, 6, 8, 9 ч. 2 ст. 2 КАС України, і зокрема в частині п.п. 3, 5, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у цих рамках Наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
У відповідності до ч.ч. 2, 4 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення в частині п.п. 3, 5 Наказу, та не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, які, в свою чергу, спростовували б доводи та аргументи позивача щодо визначених останнім процедурних порушень розгляду скарги.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: