ОКРЕМА ДУМКА
 
судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ступак В. О. 
 
справа № 344/1770/14-ц
провадження № 61-46734св18
 
Постановою Верховного Суду від 08 липня 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2018 року залишено без змін.
Колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходила з того, що апеляційний суд, врахувавши вказівки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду                  від 25 квітня 2018 року, постановленої у цій справі щодо іншого майна подружжя, та встановивши, що спірне нежитлове приміщення, яке є об`єктом спільної сумісної власності, складається з офісних приміщень і медичної лабораторії та використовується ОСОБА_2 у підприємницькій діяльності, застосовуючи положення частини третьої статті 71 СК України, якою передбачено, що речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності, а вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя, погодилась із висновками суду апеляційної інстанції про те, що нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 , необхідно виділити ОСОБА_2 з виплатою ним грошової компенсації вартості частки ОСОБА_1 , розмір якої визначено шляхом проведення експертизи. При цьому, колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відхилила доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що всупереч вимогам частини п`ятої статті 71 СК України, суд апеляційної інстанції самостійно вирішив присудити на її користь грошову компенсацію за 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно, при цьому не взяв до уваги те, що інший із подружжя - ОСОБА_2 відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не вніс. Відхиляючи такі доводи, колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зробила  висновок про  відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини п`ятої статті 71 СК України, вказавши  про те, що обов`язок із  внесення сум на депозит суду покладено на позивача і лише у разі, якщо майно виділяється йому. 
Із наведеними висновками колегії суддів я не погоджуюся, у зв`язку із чим, відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України, викладаю окрему думку.  
Встановлені судами обставини 
За час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 17 березня 2006 року укладений договір купівлі-продажу магазину з ТзОВ «Миро-Марк», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до відомостей, що містяться у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно № 10126701, виданому Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 17 березня 2006 року, магазин -цегляний, загальною площею 224,2 кв. м.
Надалі магазин реконструйовано у медичну лабораторію та офісні приміщення, загальною площею 509,6 кв. м, на які 09 листопада 2012 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності.
Сторони є підприємцями у сфері оптової торгівлі фармацевтичними товарами, медичними і ортопедичними товарами, роздрібна торгівля іншими товарами. Зокрема, відповідно до свідоцтва № 457611 ОСОБА_2 зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності з 27 листопада 1998 року, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець з 07 червня 2002 року. 
Звертаючись до суду із позовом про поділ майна подружжя, ОСОБА_1 , серед іншого, просила поділити між нею та ОСОБА_2 в натурі нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на Ѕ цього нежитлового приміщення, що складається з частини приміщень цокольного та першого поверху, а також приміщення другого та мансардного поверхів.
Суд апеляційної інстанції, вдруге переглядаючи справу в частині цих позовних вимог, дійшов висновку про те, що наявні у спірному майні офісні приміщення і медична лабораторія використовуються ОСОБА_2 у його підприємницькій діяльності, позивач фактично ним не користувалася, тому нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 , необхідно виділити ОСОБА_2 з виплатою ним грошової компенсації вартості частки на користь ОСОБА_1 .
Застосовані норми права
Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.
Майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом права спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.
Використання одним з подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності є тією обставиною, яка повинна враховуватися при обранні певного способу поділу цього майна відповідно до частини першої статті 71 СК України.
 
Висновки за результатами розгляду справи 
У справі, яка переглядається, суди установили, що спірне майно (нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 ) набуте сторонами у період шлюбу, за спільні кошти подружжя, а отже, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За своїми характеристиками спірний об`єкт є двоповерховою будівлею з цокольним та мансардним поверхами. У цій будівлі є приміщення, які використовуються як медична лабораторія, а також офісні приміщення. З огляду на викладе, можна дійти висновку, що нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 , є об`єктом  нерухомості, а не річчю професійних занять.
Відповідно до частини четвертої  статті 61 СК України речі професійних занять також є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. 
Речі для професійних занять - це музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання, тощо. Тобто такі речі, які за своїми властивостями та характеристиками необхідні та можуть бути використані лише у професійній діяльності. 
Речі для професійних занять  підлягають поділу між подружжям за правилами частини третьої статті 71 СК України, тобто присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності, вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
Таким чином, вважаю помилковими висновки про те, що спірне нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 , не підлягає поділу, оскільки є річчю для професійних занять, що використовується ОСОБА_2 . Спірне нерухоме майно не є річчю для професійних занять, а тому при його поділі підлягають застосування правила частини четвертої, п`ятої статті 71 СК України. 
 
Щодо компенсації вартості частки у нежитловому приміщенні
Відповідно до частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.  
Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частина п`ята статті 71 СК України).
Отже, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.
Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Умови, встановлені частиною 5 статті 71 СК України, а також частиною другою статті 365 ЦК України, створюють механізм охорони прав співвласника, право на частку якого припиняється, щодо гарантованого отримання ними компенсації вартості частки в разі ухвалення відповідного судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право однієї особи, але й набувається право на частку іншим співвласником.
Підсумовуючи викладене, можна дійти висновку, що процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, потрібно застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У разі, коли жоден з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою          статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, суд повинен розділити в натурі спірний об`єкт, а у разі спору щодо неподільної речі - визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Подібні висновки, викладено у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 405/1343/15-ц (провадження№ 6-2566цс16), від 07 червня 2017 року у справі 199/7266/14-ц (провадження  № 6-2670цс16).
Суд апеляційної інстанції, з яким погодився й суд касаційної інстанції, помилково не застосував до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 71 СК України. ОСОБА_1 неодноразово як в суді апеляційної інстанції так і в касаційній скарзі вказувала на те, що вона заперечує проти отримання компенсації за свою частку у спільному майні, а отже, в порушення вимоги частини четвертої  статті  71 СК України, позивача позбавили права на частку у спільному сумісному майні, оскільки для реалізації положень вказаної норми законодавець наявність згоди співвласника майна є визначальним, за виключенням випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. 
Невнесення відповідачем грошової компенсації вартості частки позивача у спірному майні, враховуючи заперечення відповідача щодо належності спірного майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, мало б значення при поділі спірного майна в обраний судом спосіб, лише за наявності згоди позивача на отримання такої компенсації. 
Оскільки за встановленими у цій справі обставинами, спірний об`єкт нерухомості можливо поділити в натурі, тому вважаю, що вимоги ОСОБА_1 , у частині поділу нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 , в натурі  є законними і обґрунтованими, а тому підлягали задоволенню.  
Посилання у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду на висновки, викладені у постановах Верховного Суду України    від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15 та від 13 червня 2016 року у справі № 6-1752цс15, у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі    № 611/522/15-ц (провадження № 61-589св17) та від 08 квітня 2020 року у справі № 638/9020/14 (провадження № 61-17269св18), вважаю зайвим у цій справі, оскільки у наведених справах об`єктами поділу були саме речі професійній занять, а не об`єкти нерухомості.  
Узагальнюючи викладене, вважаю, що до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення частини п`ятої статті 71 СК України, оскільки нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 , - це нерухоме майно, яке  не є річчю для професійних занять. Спірний об`єкт нерухомості можливо поділити в натурі, а тому вимоги ОСОБА_1 у частині поділу нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 , в натурі,  є законними і обґрунтованими, такими, що підлягали задоволенню.  

Суддя                                                                                         О. В. Ступак