Постанова  
Іменем України 
 
19 серпня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 385/344/16-ц
провадження № 61-24602св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Казавчин-Агро»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Казавчин-Агро» на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2017 року  в складі судді Панасюка І. В. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Карпенка О. Л., Голованя А. М., Мурашка С. І.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Казавчин-Агро» (далі - 
ПОСП «Казавчин-Агро») про визнання договору недійсним.
Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної частки (паю) площею 2,3647 га, кадастровий номер 3521180400:02:000:0775, розташованої на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, що підтверджено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 009701, виданого 22 травня 2002 року, та інформацією 
з Державного реєстру прав на нерухоме майно за номером 11901034. Земельну ділянку ОСОБА_1 обробляла самостійно, однак наприкінці 2015 року їй стало відомо про існування договору оренди від 16 вересня 2015 року № 775, укладеного між нею та ПОСП «Казавчин-Агро». Позивач вважала, що зазначений договір є недійсним, оскільки вона його не підписувала і на підписання договору нікого не уповноважувала, тобто відсутнє її волевиявлення на вчинення цього правочину. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати зазначений договір оренди земельної ділянки недійсним.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки № 775 площею 2,3647 га, кадастровий номер 3521180400:02:000:0775, укладений 16 вересня 2015 року між  ОСОБА_1 та ПОСП «Казавчин-Агро», зареєстрований в Державному земельному кадастрі 25 листопада 2015 року, індексний номер 26444818.
Стягнуто з ПОСП «Казавчин-Агро» на користь ОСОБА_1 судові витрати 
у загальній сумі 9 820,84 грн.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не підписувала оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 16 вересня 2015 року № 775, тому відповідно до статей 203, 215 ЦК України цей правочин є недійсним, оскільки волевиявлення 
ОСОБА_1 не було вільним, не відповідало її внутрішній волі, а укладення правочину від імені позивача невстановленою особою суперечить закону.
Аргументи учасників справи
У травні 2017 року ПОСП «Казавчин-Агро» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову 
у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд не встановив, яке право позивача порушено, коли і у який спосіб відбулося його порушення. Крім того, суд першої інстанції помилково керувався висновком судово-почеркознавчої експертизи від 09 грудня 2016 року № 1916, який, на думку відповідача, не може бути допустимим доказом у справі, оскільки експертиза проведена з порушенням законодавства: надані вільні зразки підпису позивача викликають сумнів у їх достовірності, їх кількість недостатня для порівняння. Інші докази на підтвердження своїх вимог позивач не надала. Суд не врахував, що на підставі оспорюваного договору у 2015 році позивач отримала орендну плату, отже, фактично схвалила договір.
Відзив на касаційну скаргу позивачем не подано.
Рух справи
УхвалоюВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 19 липня 2017 року відкрито касаційне провадження 
в цій справі.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з підпунктом 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Краснощокову Є. В. 
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
УхвалоюВерховного Суду від 18 грудня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2020 року поновлено касаційне провадження, справу призначено до судового розгляду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,3647 га, яка призначена для ведення товарного сільського-господарського виробництва та розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області.
25 листопада 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області проведено державну реєстрацію права оренди належної позивачу земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 16 вересня 2015 року № 775, укладеного орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ПОСП «Казавчин-Агро» строком на 7 років.
Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 09 грудня 
2016 року № 1916 підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди земельної ділянки від 16 вересня 2015 № 775 площею 2,3647га, укладеному між ОСОБА_1 та ПОСП «Казавчин-Агро», який міститься на третьому аркуші 
у розділі «13. Реквізити та підписи Сторін» в колонці «Орендодавець:» в графі «/ ОСОБА_1 /», виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_1 . 
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК Україниправочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися 
у формі, встановленій законом. 
Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, 
а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. 
Встановивши, що ОСОБА_1 договір оренди землі не підписувала, відповідно, істотні умови цього договору не погоджувала, суди зробили обґрунтований висновок, що у ОСОБА_1 було відсутнє волевиявлення  на укладення спірної договору.
Разом з цим, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір 
є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не 
є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які 
ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Враховуючи наведене, спірний договір оренди землі є неукладеним, тому 
у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.
При цьому, за наявності для того підстав позивач не позбавлена права заявити вимогу про усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом пред?явлення вимоги про повернення земельної ділянки або скасування запису про державну реєстрацію речового права. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96)).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення 
ухвалені без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним та зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову 
у задоволенні позову про визнання недійсним договору.
У зв?язку з цим не підлягає поновленню виконання рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року, зупинені ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року до закінчення касаційного провадження.
Відповідно до підпункту «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, ? у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Тому судові витрати ПОСП «Казавчин-Агро» на сплату судового збору у зв`язку 
з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 606,32 грн та касаційної інстанції у розмірі 768,00 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Казавчин-Агро» задовольнити  частково.
Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Казавчин-Агро» про визнання недійсним договору відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Казавчин-Агро» 1 374,32 грн судових витрат. 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2017 року  та ухвала апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                    В. І. Крат 
 
Судді:                                                                             І. О. Дундар
 
                                                                                      В. І. Журавель
 
  Є. В. Краснощоков
 
  М. М. Русинчук