Справа № 306/12/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 вересня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,
       з участю секретаря Кухти М.В.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Білоцерковця Юлія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 17 квітня 2019 року (у складі судді Уліганинця П.І.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Маргіт» до ОСОБА_1 та Полянської сільської ради Свалявського району про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування і державного акту на право власності на земельну ділянку, -
ВСТАНОВИВ:
       ТОВ «Маргіт» (надалі - Товариство) звернулося до суду з позовом у травні 2018 р. (т.1 а.с.2-9)
       Просило:
-визнати недійсним рішення 23 сесії 2 скликання Солочинської сільської ради «Про передачу земель у приватну власність» від 25 квітня 2004 р. у частині передання ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого селянського господарства в ур. Біласовиця с. Солочин Свалявського району;
-визнати недійсним державний акт серії ЗК № 023816 від 23.10.2006 р. на право власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,25 га, який виданий на ім`я ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 2124085601-0106070700065.
       На обґрунтування позовних вимог указало, що 01 березня 2002 р. Товариство отримало спеціальний дозвіл на користування надрами № 2651: видобування мінеральних лікувально-столових вод для промислового розливу та мінеральних лікувальних вод для внутрішнього застосування у лікувальних цілях ділянки «Маргіт-1» (свердловина № 7-гп) та ділянки «Маргіт-2» (свердловина № 9-р) Голубинського родовища, що знаходиться у с. Солочин, в урочищі «Біласовиця». Строк дії спеціального дозволу на користування надрами наданий до 01 березня 2032 р.
       У той же час відповідач є власником земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 , загальною площею 0,25 га, цільове призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 023816 від 23 жовтня 2006 р.
       Підставою видачі вказаного державного акту послугувало рішення 23 сесії 2 скликання Солочинської сільської ради від 25 квітня 2004 р.
       Позивач вважає указане рішення і державний акт незаконними з таких підстав:
-сільською радою було порушено порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, який визначений ст. 118 ЗК України;
-у державному акті на земельну ділянку вказане цільове призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», натомість в рішенні органу місцевого самоврядування указано «для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого селянського господарства»;
-земельна ділянка розташована в межах площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення Голубинського родовища свердловини №7-ГП. Відтак, перед прийняттям рішення про виділення земельної ділянки необхідно було отримати погодження відведення земельної ділянки для містобудівних потреб із відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду, однак такого погодження отримано не було.
       Рішенням Свалявського районного суду від 17 квітня 2019 р. позов задоволено.
       Рішення 23-ї сесії 2-го скликання Солочинської сільської ради від 25.04.2004 р. «Про передачу земель у приватну власність»  у частині передання ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого селянського господарства в урочищі Біласовиця с. Солочин Свалявського району Закарпатської області - визнано недійсним.
       Державний Акт серії ЗК № 023816 від 23.10.2006 р., який зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2124085601-010607070065, на право власності на земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 загальною площею 0,25 га, виданий ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд- визнано недійсним.
       Стягнуто з Солочинської сільської ради Свалявського району та ОСОБА_1 із кожного на користь Товариства по 1762 грн. у відшкодування судового збору.
        ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
-при оскаржені позивачем рішення органу місцевого самоврядуванняу частині передання відповідачеві безкоштовно в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, не ставилися вимоги про визнання права власності або про витребування майна з чужого незаконного володіння;
-із огляду на характер спірних правовідносин, обставини та правові норми вбачається втручання держави в право особи на мирне володіння майном;
-суд залишив без належного правового реагування заяву відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності.
       У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Товариство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до необґрунтованості доводів апеляційної скарги та законності рішення суду першої інстанції.
       Суд дійшов висновку, що Солочинською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення у частині передання ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого селянського господарства в урочищі Біласовиця с. Солочин Свалявського району не дотримано вимог закону.
       Відповідач ОСОБА_1 у супереч приписам Кодексу України про надра, Положення про порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення оформив право власності на спірну земельну ділянку без жодного погодження із відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду, що прямо суперечить указаним вимогам закону і свідчить про незаконність державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 023816 від 23.10.2006 р., який зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2124085601-010607070065.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.
       Згідно з державним актом на право власності на землю, виданим 23 жовтня 2006 р. ОСОБА_1 , останньому передано у приватну власність 0,25 га землі для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 2124085601:03:001:0100 (т.1 а.с.28,29). 
       01 березня 2002 р. Товариство отримало спеціальний дозвіл на користування надрами - ліцензію № 2651: на видобування мінеральних лікувально-столових вод для промислового розливу та мінеральних лікувальних вод для внутрішнього застосування у лікувальних цілях ділянки «Маргіт-1» (свердловина №7-гп) та ділянки «Маргіт-2» (свердловина №9-р) Голубинського родовища, що знаходиться в с. Солочин в ур. «Біласовиця», зі строком дії спеціального дозволу на користування надрами - до 01.03.2032 року (т.1 а.с.11).
       Із протоколу Державної комісії України по запасах корисних копалин № 1392 від 14.11.2007 р. убачається, що свердловини № 7-гп та № 9-р, розташовані на ділянках «Маргіт-1» та «Маргіт-2» Голубинського родовища мінеральних вод знаходяться в межах другої зони санітарної охорони і гірничого-санітарного округу курорту «Поляна», які встановлено постановою Ради Міністрів УРСР від 20.06.1973 р. № 282. Границі ділянок «Маргіт-1» та «Маргіт-2» Голубинського родовища визначені у межах ІІ-го поясу зони санітарної охорони кожної з експлуатаційних свердловин та розділені між собою руслом р. Піня (т.1 а.с.12-21).
       Відповідні межі площ залягання корисних копалин (формування мінеральної води) Голубинського родовища свердловин № 7-ГП та 9-3 водозабірних ділянок «Маргіт-1» та «Маргіт-2» також винесено в натурі, що підтверджується Актом Державного підприємства «Закарпатгеодезцентр» від 04.12.2014 р. (т.1 а.с.23).
       Установлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим № 2124085601:03:001:0100 (площею 0,25 га, за адресою АДРЕСА_1 ) розташована в межах площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення Голубинського родовища свердловини №7-ГП (т.1 а.с.30,31).
       Рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради депутатів трудящих № 27 від 22.01.1972 р. з метою збереження Голубинського родовища мінеральних вод від передчасного псування та бактеріального забруднення були встановлені межі округу і зон гірничо-санітарної охорони санаторіїв «Поляна», «Сонячне Закарпаття» та «Квітка полонини» (т.1 а.с.60-62).
       Додатком № 1 до рішення облвиконкому №27 від 22 січня 1972 р. затверджені межі округу і зон гірсько-санітарної охорони санаторіїв «Поляня», «Сонячне Закарпаття» і «Квітка полонини» Закарпатського області (т.1 а.с.63-65).
       Статтею 93 Водного кодексу України встановлено, що з метою охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму (частина перша).
       Межі зон санітарної охорони водних об`єктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням з державними органами санітарного нагляду, охорони навколишнього природного середовища, водного господарства та геології (частина друга). Режим зон санітарної охорони водних об`єктів встановлюється Кабінетом Міністрів України.
       Так, рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради від 22 січня 1972 року № 27 з метою збереження Голубинського родовища мінеральних вод від передчасного псування та бактеріального забруднення були встановлені межі округу і зон гірничо-санітарної охорони санаторіїв «Поляна», «Сонячне Закарпаття» і «Квітка полонини» Закарпатської області. Це рішення було затверджене Постановою Ради Міністрів Української РСР 20 червня 1973 р. № 282, яка була чинною на час існування спірних правовідносин та норми якої на сьогоднішній день не скасовано.
       Неконтрольована забудова площ залягання корисних копалин у межах зон гірничо-санітарної охорони та в межах гірничого відводу Голубинського родовища завдає непоправної шкоди унікальному родовищу мінеральних вод загальнодержавного значення, що підтверджується висновком Українського державного геологорозвідувального інституту від 9 квітня 2008 р. № 436 (т.1 а.с.66,67-68).
       Згідно з ч.ч.1,2 ст. 58 КпН України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється проектування та будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших об`єктів без попередньо геологічного вивчення ділянок надр, що підлягають забудові. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, допускаються тільки у виняткових випадках лише за погодженням з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду. При цьому повинні здійснюватися заходи, які б забезпечували можливість видобування з надр корисних копалин.
       Відповідно до вимог пунктів 1, 2 і 6 Положення встановлено єдиний порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення і є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій та громадян, як здійснюють проектування і будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших об`єктів на території України. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення (надалі забудова), а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, допускається тільки у виняткових випадках лише за погодженням з відповідними територіальним геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду на основі спеціальних дозволів, що видаються відповідними радами народних депутатів, на території яких знаходяться ці корисні копалини. Погоджені матеріали та заяву про надання спеціального дозволу на забудову розглядають у місячний термін відповідні ради народних депутатів та повідомляють заявника, інші заінтересовані підприємства, установи та організації про своє рішення. Наявність спеціального дозволу посвідчується на копії топографічного плану відміткою у вигляді дозвільного напису за формою згідно з додатком. Дозвіл на забудову реєструється відповідно до чинного законодавства.
       Системний аналіз указаних законодавчих і нормативних актів свідчить про незаконність оскарженого державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЗК № 023816 оскільки згідно з цим актом ОСОБА_1 оформив право власності на земельну ділянку площею 0,25 га у с. Солочині, Свалявського району Закарпатської області із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд без жодного погодження з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду, що прямо суперечить зазначеним вимогам закону.
       Позивач відповідно до спеціального дозволу на користування надрами від 01 березня 2002 р., реєстраційний номер 2651, має право на видобування мінеральних лікувально-столових вод для промислового розливу та мінеральних лікувальних вод для внутрішнього застосування у лікувальних цілях. 
       Згідно з ч.4 ст.24 КпН України користувач надр, який отримав спеціальний дозвіл на користування надрами та гірничий відвід, має виключне право здійснювати в його межах користування надрами відповідно до цього спеціального дозволу. Надра це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин доступних для геологічного вивчення та освоєння (стаття 1 цього Кодексу).
       Право на користування надрами Голубинського родовища та відповідно право захисту своїх законних інтересів як користувача надр, від передчасного забруднення Голубинського родовища у позивача виникло в силу вимог ч.4 ст.24 КпН України з моменту отримання спеціального дозволу.
       Не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги, що в спірних правовідносинах убачається втручання держави в право особи на мирне володіння майному зв`язку з наступним.
       Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
       Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).
       Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
       Таким чином, особу можна позбавити її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності належить дотримуватися справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
       Також ЄСПЛ у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року).
       Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.
       Відповідач у апеляційній скарзі посилається на неналежний спосіб захисту позивачем своїх прав, однак таке твердження не заслуговує на увагу, оскільки вимоги про визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав може бути предметом самостійного розгляду в судах.
       Спірні правовідносини виникли стосовно захисту від передчасного забруднення корисних копалин мінеральних вод Голубинського родовища внаслідок здійснення незаконного оформлення права власності на земельну ділянку, розташовану в межах площ залягання корисних копалин, а не стосовно захисту права власності на відповідну земельну ділянку.
       Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності не містять жодних належних і допустимих доказів, які б указували на обізнаність позивача про порушення свого права за межами три річного строку позовної давності.
       Також у цій справі належить вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
       Так 06 листопада 2019 р. до Закарпатського апеляційного суду надійшла відповідна заява від позивача (т.2 а.с.42-57).
       Товариство просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. До цієї заяви було подано наступні документи: договір про надання правової допомоги від 01 липня 2019 р., додаткову угоду до вказаного договору від 01 листопада 2019 р., рахунок від 01 листопада 2019 р., акт виконаних робіт від 01 листопада 2019 р., ордер на надання правничої (правової) допомоги, платіжне доручення № 270 від 04 листопада 2019 р., детальний опис робіт (послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, статут адвокатського об`єднання «Греца і партнери», а також підтвердження надсиланняКуклишину М.Ю. цієї заяви (т.2 а.с.59). Жодних заперечень проти цієї заяви від відповідача до Закарпатського апеляційного суду.
       Колегія суддів констатує, що заява в повній мірі відповідає вимогам ст.137 ЦПК України, клопотання від ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило, відтак заява Товариства підлягає задоволенню у повному обсязі.
       Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
       Порушення норм процесуального права, які є обов`язковоюпідставою для скасуваннярішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
       Керуючись ст.137, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу адвоката Білоцерковця Юлія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.         2.Рішення Свалявського районного суду від 17 квітня 2019 року залишити без змін.                                                                                 3.Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Маргіт» 6000 (шість тисяч) грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.                 4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         5.Повне судове рішення складено 02 жовтня 2020 р.

Судді: