П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/2587/20	
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 травня 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня по 1 листопада 2016р. (по день виключення із списків особового складу військової частини);
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 2 листопада 2016р. по 28 лютого 2018р.;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня по 1 листопада 2016р. (по день виключення із списків особового складу військової частини);
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 листопада 2016р. по 28 лютого 2018р..
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з квітня 2013р. по 1.11.2016р. він проходив службу у в/ч НОМЕР_3 , а з 2.11.2016р. по 2.04.2018р. проходив службу у в/ч НОМЕР_1 . В подальшому, наказом військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » позивача звільнено у запас за п. «а» (к зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій службі) виключено зі списків особового складу частини.  
Позивач зазначає, що під час проходження служби у військових частинах йому не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення. На підставі чого він звертався із відповідними заявами до військових частин.
Проте, листами в/чА2393,  в/чА3438 від 1.11.2019р. за вих. №2393/19/1529 та від 6.03.2020р. за вих. №3438/1/308 йому було відмовлено у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення, у зв`язку із відсутність фінансування витрат на індексацію грошового забезпечення. 
Позивач вважає вказані відмови протиправними та такими, що порушують його права, у зв`язку із чим звернувся в суд із відповідним позовом. 
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 8 травня 2020р. позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність в/чА3438 щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 1 січня по 1 листопада 2016р. (по день виключення із списків особового складу військової частини).
Визнано протиправною бездіяльність в/ НОМЕР_4 щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 2 листопада 2016р. по 28  лютого  2018р. (по день виключення із списків особового складу військової частини).
Зобов`язано в/ НОМЕР_5 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня по 1 листопада 2016р. (по день виключення із списків особового складу військової частини).
Зобов`язано в/ НОМЕР_4 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 2 листопада 2016р. по 28 лютого 2018р. (по день виключення із списків особового складу військової частини).
В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційних скаргах в/чА2393, посилаючись на порушення норм права, просять рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, в тому числі і військових частин.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з квітня 2013р. по 1 листопада 2016р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді заступника командира в/ч НОМЕР_3 з оперативної роботи - начальника командного пункту та перебував на грошовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_2 .
Згідно витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 1.11.2016р. № 236, ОСОБА_1 вибув до нового місця служби та з 1 листопада 2016р. виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Відповідно до витягу з наказу, позивачу здійснено наступні виплати: премія у розмірі 450% від посадового окладу за 1  листопада  2016р.; щомісячна додаткова винагорода за 01 листопада 2016р. у розмірі 60% місячного грошового забезпечення; надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавка за вислугу років за 1 листопада 2016р.; грошова допомога на оздоровлення за 2016 рік, також вбачається, що позивач використав щорічну відпустку за 2016 рік тривалістю 30 діб. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, відповідно до п.33.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260 не отримав.
На підставі наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 30.09.2016р. №164 ОСОБА_1 призначений на посаду офіцера інформаційно-аналітичного відділу командного центру штабу в/ч НОМЕР_1 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", ВОС - 0201003, де проходив службу з 1 листопада 2016р. по 2 квітня 2018р..
В подальшому, відповідно до витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 6.04.2018р. №68, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення та направлено для зарахуванням на військовий облік до Роздільнянського РВК Одеської область. ОСОБА_1 призначено до виплати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 50,9% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 10% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 1  квітня  2018р. по 2 квітня 2018р.; виплатити грошову компенсацію за 8 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік в розмірі 3  148,04грн.. Щорічна основна відпустка за 2018 рік не використана, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік - не отримав.
30.09.2019р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до командира в/ч НОМЕР_1 про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з вересня 2016р. по 2  квітня 2018р. (по день виключення із списків особового складу військової частинну).
Однак, листом т.в.о. начальника штабу в/ч НОМЕР_1 від 1.11.2019р. № 2393/19/1529 повідомлено позивача про те, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. У межах наявного фінансового ресурсу Міністерства оборони за січень 2016 - березень 2018р. фінансування витрат на індексацію грошового забезпечення військовослужбовців не здійснювалось. Враховуючи викладене, виплата індексації грошового забезпечення за період з вересня 2016р. по 2.04.2018р. не проводилась, підстав для її нарахування і виплати за вказаний період немає.
24.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до командира в/ч НОМЕР_2 про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 1.11.2016 рік (по день виключення із списків особового складу військової частинну).
Проте, листом командира в/ч НОМЕР_2 від 6.03.2020р. №3438/1/308 повідомлено позивача про те, що відповідно до п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003р. № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, також Порядок не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди.
Перевіряючи правомірність та законність дій військових частин щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у спірні періоди, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та незаконність, колегія суддів виходить з наступного.
Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" від 3.07.1991р. №1282-ХІІ (надалі - Закон №1282-ХІІ).
Приписами ст.2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст.4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно ст.5 Закону №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003р. за №1078.
Згідно з п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до п.6 зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Що стосується посилань військової частини, на підтвердження правомірності своїх дій щодо невиплати позивачу індексації, на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України та Міністерства соціальної політики України, то судова колегія вважає їх безпідставними, оскільки військові частини мають діяти відповідно до чинного Закону №1282-XII, вимоги якого є обов`язковим, а не керуватися роз`ясненням, які не є нормативно-правовими документами.
У справі "Кечко проти України" (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Що стосується доводі апелянта про те, що індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення військовослужбовця через непостійність, то судова колегія вважає такі доводи помилковими, оскільки відповідально до Закону №1282-ХІІ індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.
Також, судова колегія вважає безпідставними доводи в/ч НОМЕР_1 на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки аналіз змісту ч.2 ст.233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі протиправно не нарахували та не виплатили ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за спірні періоди.
Викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
Також, судова колегія вважає за необхідне стягнути із апелянта відстрочений судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 травня 2020р. – залишити без змін.
          Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь Держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (ЄДРПОУ) 37993473; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача  UA9089 9998 03131 1125 60000 26001; код класифікації доходів бюджету 22030106)  судовий збір у розмірі 2 522,4грн..
Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                                       О.В.Яковлєв