ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4941/20 Справа № 210/456/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 210/456/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі - Державна казначейська служба України, прокуратура Дніпропетровської області       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції,апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 вересня 2019 року, яке постановлено суддею Сільченко В.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 03 жовтня 2019 року, -
ВСТАНОВИВ:
В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до державної казначейської служби України, Прокуратури Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015040230000055 було внесено повідомлення про скоєний ним злочин, передбачений ч.1 ст. 366 КК України.
19 лютого 2015 року позивачу було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.
24 лютого 2015 року обвинувальний акт відносно позивача, в порядку ч.4 ст ст. 110, 291 КПУ України, прокуратурою міста Кривого Рогу був направлений до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу.
16 червня 2017 року вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу вище зазначеного кримінального правопорушення.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу було залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу також було залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Моральна шкода, завдана позивачу, полягає в тому, що внаслідок незаконних дій працівників поліції, прокуратури та суду йому були завдані страждання у вигляді душевних переживань, втрати здоров`я, втраті авторитету, в необхідності протягом чотирьох років доводити свою невинуватість.
У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України 220 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, а також судові витрати по справі.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 вересня 2019 року, в якому виправлено описку ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 181 664, 60 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду та витрати на правничу допомогу в сумі 15000 гривень.
В апеляційній скарзі представник  Державної казначейської служби України просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» щодо розміру відшкодування моральної шкоди.
Зазначає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та не відповідає засадам виваженості та справедливості.
На думку представника Державної казначейської служби України, суд залишив поза увагою відсутність доказів, які мав би надати позивач для підтвердження заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат майнового характеру.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника Державної казначейської служби України - Дерновського М.Є., в режимі відеоконференції, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника Прокуратури Дніпропетровської області - Карпенко О.І., в режимі відеоконференції, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 31 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015040230000055 було внесено повідомлення про скоєний ним злочин, передбачений ч.1 ст. 366 КК України.
19 лютого 2015 року позивачу було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.
24 лютого 2015 року обвинувальний акт відносно позивача, в порядку ч.4 ст ст. 110, 291 КПУ України, прокуратурою міста Кривого Рогу був направлений до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу (а.с.5-8).
16 червня 2017 року вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу вище зазначеного кримінального правопорушення (а.с.9-14).
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу було залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення (а.с.15-17).
Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу також було залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 перебував під слідством з 31 січня 2015 року по 04 жовтня 2018 року, без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що законом передбачене безумовне право громадянина на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому законодавством, у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За змістом положень статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати постановлення виправдувального вироку суду.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода.
Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Встановивши, що вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року, яка, в свою чергу залишена без змін Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу вище зазначеного кримінального правопорушення, взявши до уваги, що позивач перебував під слідством та судом впродовж тривалого часу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування правових підстав для задоволення позову.
Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Таким чином, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи.
Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18.
Мінімальний розмір заробітної плати на день ухвалення рішення суду першої інстанції згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» становив 4 173 грн.
Разом із тим, визначений законом розмір є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить.
Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зроблено правовий висновок такого змісту: суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.
Врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством, що призвело до погіршення репутації і порушення нормальних життєвих зв`язків, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і обґрунтовано стягнув на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 181 664,60 гривень, визначивши розмір такого відшкодування з урахуванням засад розумності та справедливості, у зв`язку з чим колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України  про те, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції без урахування роз`ясненнь, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» щодо розміру відшкодування моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями органу державної влади та тяжкими моральними стражданнями, на які посилається позивач, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції було встановлено факт незаконного перебування позивача під слідством і судом.
Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення суду, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби Українизалишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 03 вересня 2020 року. 

Головуючий: 

Судді: