Єдиний унікальний номер 243/10244/19 
Номер провадження 22-ц/804/2513/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року
Донецький апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Азевича В.Б.,
суддів: Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 243/10244/19 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2020 року (суддя Дюміна Н.О., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Слов`янськ Донецької області, текст повного судового рішення складено 10 квітня 2020 року),-
В С Т А Н О В И В:

В вересні 2019 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі – ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулося до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в м. Слов`янськ, користується послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачує вартість спожитих послуг з опалення, що порушує право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк, та внаслідок чого за період з 01.11.2003 року по 01.07.2019 року за особовим рахунком відповідача утворилася заборгованість на загальну суму 19 760,35 грн. 14 лютого 2020 року представник позивача надав суду уточнену позовну заяву, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , яка ухвалою суду від 19 лютого 2019 року була залучена до участі у справі у якості співвідповідача, заборгованість за вказаний вище період у сумі 19 760,35 грн, а також втрати від інфляційних процесів у розмірі 5 013,33 грн, 3% річних - 1 258,11 грн та понесені витрати по сплаті судового збору - 1 921,00 грн. 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2020 року позов ОКП «Донецьктеплокомуненерго» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» суму основного боргу за період з 04.09.2016 року по 01.07.2019 року в розмірі 16 309,71 грн, втрати від інфляційних процесів – 2 904,70 грн, 3% річних – 864,18 грн, а також судовий збір у розмірі 1 481,67 грн по 740,83 грн з кожного. В задоволенні решти вимог відмовлено.
ОСОБА_1 на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його частково скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову повністю відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не отримувала копії витребуваних судом доказів, а також належні повідомлення про час та місце розгляду справи. Крім того, вказує, що позивач не надав жодного розрахунку нарахованих сум за постачання теплової енергії, а саме, за якими тарифами та на яку площу нараховувалась заборгованість. Зазначене не було перевірено судом першої інстанції. Також, на думку скаржника, суд, не перевіривши всі обставини, безпідставно прийняв рішення про солідарне стягнення заборгованості, посилаючись на приписи статей 64, 66-68, 145, 156 ЖК України.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
В частині 1 статті 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Крім того, згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.
Апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині висновку суду про солідарне стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення з відповідачів, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як передбачено частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою – АДРЕСА_1 та зареєстровані в ній.
За вказаною адресою на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до якого ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» надавало відповідачам послуги з теплопостачання та постачання гарячої води.
Відповідно до довідки КП «БТІ» від 05 лютого 2020 року за №365-2/0.84/01, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване у частці по 1/2 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з опалення, а відповідачі користувалися даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлялися від них.
Відповідачі протягом періоду з 01 листопада 2003 року по 01 липня 2019 року не в повній мірі сплачували отримані послуги тепломережі, у зв`язку з чим заборгованість по сплаті за надані послуги по теплопостачанню стосовно квартири АДРЕСА_2 за вказаний період склала 19 760 грн 35 коп.
Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 21 грудня 2005 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково. Визнано незаконною відмову начальника ВО «Слов`янськтепломережа» у застосуванні 50% знижки за користування ОСОБА_3 теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ВО «Слов`янськтепломережа» провести нарахування сум по оплаті послуг за користування тепловою енергією в квартирі АДРЕСА_2 на 2005 рік, починаючи з лютого 2005 року, ОСОБА_3 виходячи з 50% знижки по оплаті даних послуг.
Відповідно до довідки житлово-будівельного кооперативу №22 «Автомобіліст-2» від 22 січня 2020 року №17, ОСОБА_3 знятий з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_2 з 30 листопада 2007 року.
Згідно із довідкою відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради від 23 грудня 2019 року з №22-15/7290, встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Оскільки рішенням суду від 21 грудня 2005 року ОСОБА_3 було встановлено 50% знижку по оплаті послуг за користування тепловою енергією в квартирі АДРЕСА_2 на 2005 рік, починаючи з лютого 2005 року, та враховуючи ту обставину, що з 30 листопада 2007 року ОСОБА_3 було знято з реєстраційного обліку у цій квартирі, суд першої інстанції виходив з того, що ця знижка діяла з лютого 2005 року по 30 листопада 2007 року.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 , заборгованість складається з нарахованого за: 2003 рік нараховано – 527,95 грн - сплачено – 330,71 грн; 2004 рік нараховано – 780,13 грн - сплачено – 150,96 грн; 2005 рік нараховано – 678,60 грн – сплачено – 478,55 грн; 2006 рік нараховано – 202,70 грн - сплачено – 617,77 грн; 2007 рік нараховано – 934,08 грн – сплачено – 467,07 грн; 2008 рік нараховано –0,00 грн - сплачено – 0,00 грн; 2009 рік нараховано – 216,80 грн – сплачено – 283,51 грн; 2010 рік нараховано – 0,00 грн - сплачено – 0,00 грн; 2011 рік нараховано – 763,52 грн – сплачено – 763,52 грн; 2012 рік нараховано – 1918,14 грн - сплачено – 1738,14 грн; 2013 рік нараховано – 1588,85 грн – сплачено – 1768,85 грн; 2014 рік нараховано – 1476,38 грн - сплачено – 1100,00 грн; 2015 рік нараховано – 4364,95 грн – сплачено – 3172,89 грн; 2016 рік нараховано – 7956,38 грн - сплачено – 5611,80 грн; 2017 рік нараховано – 10157,41 грн – сплачено – 5950,00 грн; 2018 рік нараховано – 10657,54 грн - сплачено – 3550,00 грн; 2019 рік нараховано – 6200,82 грн – сплачено – 2700,00 грн.
Суд першої інстанції вважав за необхідне застосувати позовну давність, а тому відмовив в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01 листопада 2003 року по 03 вересня 2016 року. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що з відповідачів на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» слід солідарно стягнути заборгованість за спожиті послуги з опалення за період з 04.09.2016 року по 01.07.2019 року в розмірі 16 309,71 грн, а також втрати від інфляційних процесів – 2 904,70 грн, 3% річних – 864,18 грн.
Проте, апеляційний суд частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».
Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24.06.2004 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас, відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За пунктом 1 частини 1, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно із пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 року за № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Статтею 162 Житлового кодексу УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Так, пунктом 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.
Пункт 10 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діє на теперішній час, є аналогічним за змістом.
Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг встановлена в пункті 23 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та пункті 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині 2 статті 625 ЦК України.
Так, за частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів погоджується з розміром втрат від інфляційних процесів та сумою 3% річних, визначених судом першої інстанції.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачів на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованості за спожиті послуги з опалення за період з 04.09.2016 року по 01.07.2019 року в розмірі 16 309,71 грн, а також втрат від інфляційних процесів – 2 904,70 грн, 3% річних – 864,18 грн.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що позивач не надав належного розрахунку є безпідставними, оскільки протягом розгляду справи судом першої інстанції відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви.
Проте, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів вищезазначеної заборгованості.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії – фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Частиною 1 статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частинами 1, 2 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
За статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. Положення ж статей 160 і 162 ЖК Української РСР та глави 58 ЦК України регулюють правовідносини з найму житлового приміщення, тобто речові права на чуже майно, тому зазначені норми права не підлягають застосуванню до правовідносин з утримання власниками належного їм на праві приватної власності майна, зокрема щодо сплати комунальних послуг і послуг з утримання будинку та прибудинкової території.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-734цс15.
Встановивши, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , а частка кожного дорівнює 1/2 , суд першої інстанції помилково застосував до цих правовідносин, в тому числі, положення статті 162 ЖК Української РСР, та дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, відповідач посилається на неотримання нею витребуваних судом доказів та відсутність належного повідомлення про час та місце розгляду справи.
З матеріалів справи випливає, що суд першої інстанції надсилав відповідачам кореспонденцію на адресу, зазначену ОСОБА_1 в відзиві на позовну заяву. Проте, конверти було повернуто до суду з відміткою «Укрпошти» про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с. 76, 90, 95, 96, 98, 99), а не «за закінченням терміну зберігання», на що вказує відповідач в апеляційній скарзі. Тобто, посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду у справі № 635/3414/16-ц від 29.01.2020 року, в даному випадку є необґрунтованим.
Крім того, відповідно до вимог статті 131 ЦПК України відповідачі не повідомляли суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Колегія суддів також виходить з того, що відповідачі були обізнані про наявність справи за позовом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до них про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення. Це підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 26, 89), поданим ОСОБА_1 відзивом на позовну заяву (а.с. 27-29). Проте, відповідачі не скористувалися своїм правом, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень, що передбачено пунктом 1 частини 1 статті 43 ЦПК України.
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення слід змінити в частині солідарного стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення з відповідачів, а в іншій частині – залишити без змін. 
Керуючись статтями 368, 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2020 року в частині солідарного стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, витрат від інфляційних процесів та 3% річних з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за спожиті послуги з опалення за період з 04.09.2016 року по 01.07.2019 року в розмірі 8 154 (вісім тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 85 копійок, втрати від інфляційних процесів в розмірі 1 452 (тисяча чотириста п`ятдесят дві) гривні 35 копійок, 3% річних в розмірі 432 (чотириста тридцять дві) гривні 09 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за спожиті послуги з опалення за період з 04.09.2016 року по 01.07.2019 року в розмірі 8 154 (вісім тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 85 копійок, втрати від інфляційних процесів в розмірі 1 452 (тисяча чотириста п`ятдесят дві) гривні 35 копійок, 3% річних в розмірі 432 (чотириста тридцять дві) гривні 09 копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:         В.Б. Азевич

         О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований