П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1404/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.С.
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
09 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Капустинського М.М. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
у березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (ГУ ПФУ у Вінницькій області) в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №185944 від 04.08.2019 року та розпорядження відповідача №185944 від 04.06.2019 року; 
- зобов`язати відповідача здійснити позивачеві перерахунок пенсії у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс та від 23.05.1986 року № 1031 та довідки Вінницької міської ради № 24-5624/24-30 від 17.02.2014 року.
28 квітня 2020 року Вінницький окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №185944 від 04.08.2019 року та зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, від 23.05.1986 року № 1031 та довідки Вінницької міської ради № 24-5624/24-30 від 17.02.2014 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на те, що вказані спірні правовідносини були предметом розгляду у адміністративній справі №0240/3676/18-а, а тому є недопустимим зобов`язувати суб`єкта владних повноважень виконувати судові рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення із конкретизацією способу та порядку виконання рішення у справі №0240/3676/18-а, оскільки на стадії виконання рішення у справі №0240/3676/18-а може бути надана оцінка способу та порядку його виконання і повноти такого виконання. 
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу  необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію по віку зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з врахуванням норм Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.11.2018 року у справі № 0240/3676/18-а, залишеним в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, викладену в листах від 14.06.2018 року № 130/-М-2 та від 19.09.2018 року № 213/М-2 щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії та зобов`язано управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ч. 1 ст. 59 ЗУ “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії з 01.01.2017 року, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З метою виконання вказаного рішення суду, позивач звернувся з відповідними заявами до відповідача.
Так, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.11.2018 року у справі №0240/3676/18-а, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення №185944 від 04.08.2019 року, яким відмовлено у проведенні перерахунку пенсії з мотивів того, що розмір пенсійної виплати є меншим, ніж той, що фактично виплачується.
Не погоджуючись із такою відмовою, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо часткового обґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями п. 6 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено  Законом України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Закон №796).
Відповідно до ст. 49 Закону №796 пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення пенсії за віком передбачені ст. 26 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону №796 пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до   статті 51   цього Закону.
Статтею 51 Закону №796 визначено, що особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, пенсійне забезпечення осіб є гарантією стабільного та належного життя пенсіонерів. Державою гарантується особливий захист прав та інтересів осіб, які безпосередньо брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або ж постійно проживали чи проживають на території, яка постраждала внаслідок цієї трагедії. Це стосується й пенсійного забезпечення таких осіб. Так, таким особам гарантується право на пенсію за віком та на її перерахунок. Разом з тим порядок та розміри пенсійних виплат визначаються виключно положеннями чинного законодавства.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.11.2018 року у справі № 0240/3676/18-а, залишеним в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019 року, зокрема, зобов`язано відповідача провести перерахунок пенсії позивача у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії з 01.01.2017 року.
Тобто, судовим рішенням визнано право позивача на перерахунок його пенсії у відповідності ч. 1 ст. 59 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Щодо тверджень апелянта про те, що вказані спірні правовідносини були предметом розгляду у адміністративній справі №0240/3676/18-а, а тому є недопустимим зобов`язувати суб`єкта владних повноважень виконувати судові рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення із конкретизацією способу та порядку виконання рішення у справі №0240/3676/18-а, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, при прийнятті рішення у справі №0240/3676/18-а вирішувалось питання щодо проведення позивачу відповідного перерахунку, однак питання щодо документів та складових з яких необхідно обчислювати пенсію позивача при проведенні перерахунку не вирішувалось, тоді у даній справі позивач просить при перерахунку його пенсії застосувати Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс та від 23.05.1986 року № 1031 та довідку Вінницької міської ради № 24-5624/24-30 від 17.02.2014 року.
Так, із змісту архівної довідки від 17.02.2014 №М-24-5624/24-30 встановлено, що позивач в період з 1984 по 2000 роки працював в Механізованій колоні № 62 тресту "Південьзахіделектромережбуд" електромонтером-лінійником, водієм-електролінійником. У період з 11.09.1987 по 01.10.1987 роки позивач був призваний на спеціальні військові збори для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі військової частини № 43187. 
При цьому, Радою Міністрів СРСР від 23.05.1986 року № 1031 було поширено у військовозобов`язаних запасу, які в період призову на військові збори виконували роботи у зонах відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, порядок оплати праці передбачений для робітників і службовців.
Оплата праці робітників і службовців, працівників підприємств, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією аварії на ЧАЕС, провадилась в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах у порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за позивачем в період його перебування на спеціальних військових зборах з ліквідацією аварії на ЧАЕС, за ним на підприємстві, з якого він був призваний на збори, зберігалось робоче місце та роботодавцем нараховувалась заробітна плата в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, що також підтверджується архівною довідкою, виданою Вінницькою міською радою від 17.02.2014 року № М-24-5624/24-30.
Проте, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що перерахунок пенсії позивача було здійснено на підставі архівної довідки Вінницької міської ради від 17.02.2014 року № М-24-5624/24-30, оскільки даний факт не підтверджений належними письмовими доказами, а також у оскаржувному рішенні №185944 від 04.08.2019 року відсутні будь-які посилання на вказану довідку.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача при перерахунку пенсії позивача застосувати Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, від 23.05.1986 року № 1031 та довідку Вінницької міської ради № 24-5624/24-30 від 17.02.2014 року.
Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються  встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Капустинський М.М.