Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року                                                         м. Рівне

Суддя Рівненського апеляційного суду - Полюхович О.І.,
з участю:
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
захисника - Майструка С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.
З постанови суду вбачається, що о 18 год. 58 хв. 26 травня 2020 року, гр. ОСОБА_1 в м. Рівне за спільним місцем проживання вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме кричав на неї, ображав нецензурною лайкою та не випускав із квартири, тобто своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити. Наголошує, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на доведеність наявності в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення. 
Крім того,  ОСОБА_1  просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. 
У відповідності до вимог ч.2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. 
Постанова винесена відносно  ОСОБА_1  05 червня 2020 року без його участі (а.с.8).
Копію постанови суду захисник Майструк С.М. отримав 24 червня 2020 року (довідковий лист).
Апеляційна скарга подана 01 липня 2020 року (а.с. 12).
Оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.
На розгляд адміністративної справи в апеляційний суд потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи належним чином була повідомлена.
ОСОБА_2 повідомлялася шляхом надсилання поштового повідомлення 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності потерпілої.
Заслухавши доводи  ОСОБА_1  та його захисника Майструка С.М. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення « поза розумним сумнівом » ( рішення ЄСзПЛ « Авшар проти Туреччини » ). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом » ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства » ( Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).
Відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП настає у разі повторного протягом року вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.
Під час апеляційного розгляду допитаний  ОСОБА_1  вказав, що між ним та ОСОБА_2 , його сином ОСОБА_3 на протязі тривалого часу виникають конфліктні ситуації у зв`язку із розлученням та поділом майна. Наголосив, що 26 травня 2020 року не вчиняв насильства в сім`ї. Зазначив, що предметом конфлікту було те, що ОСОБА_1  того дня не хотів впускати в квартиру батька колишньої дружини. Вказав, що ОСОБА_2 мала власні ключі та сама залишила квартиру. 
Апеляційний суд приймає пояснення  ОСОБА_1 , оскільки, окрім пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , доказів у підтвердження того, що останній вчинив дії зазначені у диспозиції ч.2 ст. 173-2 КУпАП та настання для потерпілої наслідків, вказаних у цій статті суду не надано.
Крім того, із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутності  ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.
Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні, оскільки здійснення цих прав передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і зіставити їх з матеріалами судової справи.
Проте, даних вимог закону судом першої інстанції не дотримано. 
       Враховуючи наведене, суд першої інстанції порушив права  ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права надати пояснення з приводу обставин справи, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою. 
На підставі викладеного, в діях  ОСОБА_1  відсутній склад адміністративного правопорушення, через що постанова суду підлягає скасуванню, через відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення із закриттям провадження у справі.
На підставі наведеного та керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Рівненського
апеляційного суду                                         О.І. Полюхович