Дата документу 24.06.2020 Справа № 334/8708/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/8708/17 Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження №22-ц/807/596/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря 	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому належить на праві особистої приватної власності транспортний засіб – мотоцикл «Suzuki» GSХ 650-F, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 (шасі № НОМЕР_2 ). У грудні 2014 року позивач з відповідачем мали намір укласти договір за яким позивач бажав придбати мікроавтобус відповідача, однак грошей було недостатньо. Відповідач запропонував з метою забезпечення майбутньої угоди передати мотоцикл відповідачу. Однак угода купівлі-продажу мікроавтобуса не відбулася, відповідач продав його іншій особі, однак повернути мотоцикл позивачу відмовляється. 

Із урахуванням зазначеного позивач просив суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належний йому мотоцикл «Suzuki» GSХ 650-F, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 (шасі № НОМЕР_2 ), а у разі неможливості повернути зазначений мотоцикл в натурі, стягнути з відповідача на користь позивача його вартість у сумі 204 000,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 належний ОСОБА_1 мотоцикл «Suzuki» GSХ 650-F, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 ( шасі № НОМЕР_2 ). 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов неправильного висновку щодо передчасності вимог про стягнення з відповідача вартості мотоциклу, оскільки, на його думку, суду було надано достатньо доказів на підтвердження неможливості повернути мотоцикл позивачу, оскільки він перебуває в угоні. Крім того, вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження вартості мотоциклу.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що позивач ОСОБА_1 передав відповідачу мотоцикл, що між сторонами існувала будь-яка домовленість, що мотоцикл на цей час знаходиться у володінні відповідача. В матеріалах справи відсутній вирок суду, який би встановлював факт вини відповідача, а сам факт відкриття кримінального провадження та внесення мотоцикла до обліків МВС «Угон» не свідчить про те, що мотоцикл знаходиться у нього.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В судове засідання учасники справи в черговий раз не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.(а.с.145-146). У письмовій заяві ОСОБА_1 просив апеляційний суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з тим, що на всій території України встановлено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобіганню поширенню на території України коронавірусної інфекції (COVID-19)». (а.с.151).

Колегія суддів, діючи у відповідності з вимогами ст.ст. 371, 372 ЦПК України приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи за заявою ОСОБА_1 . При цьому слід зауважити, що розгляд справи судом апеляційної інстанції було відкладено 12 лютого 2020 року, 25 березня 2020 року, 06 травня 2020 року зокрема, у зв`язку з клопотаннями апелянта ОСОБА_1 про відкладення.

Таким чином апелянт вчиняє умисні дії, спрямовані на збільшення терміну розгляду справи судом апеляційної інстанції. 

Необхідно також врахувати інтереси інших учасників справи, які з`являлися на виклики суду на всі судові засідання в даній справі, долаючи при цьому значу відстань, витрачаючи власні кошти та час. 

Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів приходить до висновку про те, що неявка апелянта ОСОБА_1 в судове засідання 24 червня 2020 року не пов`язана з поважною причиною, спрямована на штучне збільшення терміну розгляду справи судом апеляційної інстанції, тому правових підстав для відкладення розгляду справи не вбачається. 

Відповідно до до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного повадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції – протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів), тому призначити розгляд справи в строки, передбачені ч. 1 ст. 371 ЦПК України не має можливості. 

При вищевикладених обставинах, та враховуючи ту обставину, що справа перебуває в провадженні апеляційного суду більше п`яти місяців, станом на 24 червня 2020 року діє послаблений карантин, тому апеляційний суд на підставі ч. 2 ст. ст. 372  ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
    Згідно з ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування  судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  ОСОБА_1 належить на праві особистої приватної власності транспортний засіб – мотоцикл «Suzuki» GSХ 650-F, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 (шасі № НОМЕР_2 ). На теперішній час зазначений транспортний засіб перебуває у володінні відповідача ОСОБА_2 . У червні 2015 року позивач звертався до поліції з заявою про скоєння злочину ОСОБА_2 , Шевченківським ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області було відкрито кримінальне провадження 12015080080004995 від 19 листопада 2015 року, за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. До теперішнього часу транспортний засіб, належний позивачу на праві приватної власності, йому не повернуто, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що є законні підстави для витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 належний ОСОБА_1 мотоцикл «Suzuki» GSХ 650-F, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 (шасі № НОМЕР_2 ). Вимога про стягнення з відповідача вартості мотоциклу в сумі 204000,00 грн. є передчасною, крім того суду не надано належних та допустимих доказів дійсної вартості вказаного мотоциклу, тому не має підстав про стягнення з відповідача на користь позивача вартості мотоциклу в сумі 204000,00 грн.

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві особистої приватної власності транспортний засіб – мотоцикл «Suzuki» GSХ 650-F, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 (шасі № НОМЕР_2 ).

За даними регіонального сервісного центру МВС України в Харківської області шасі № НОМЕР_2 26 липня 2014 року зареєстровано за мотоциклом «Suzuki» GSХ 650-F, 2009 року випуску на ім`я ОСОБА_1 ( а.с. 6).

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що 30 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з пропозицією придбати у нього мікроавтобус «Меrcedes Sprinter». Оскільки у позивача не було необхідної суми грошей, щоб оформити угоду, ОСОБА_2 запропонував позивачу з метою забезпечення майбутньої угоди тимчасово до моменту купівлі-продажу мікроавтобуса «Меrcedes Sprinter» залишити йому мотоцикл «Suzuki» GSХ 650-F, 2009 року випуску. Таку пропозицію позивач прийняв.
Через деякий час позивач повідомив відповідача, що він знайшов покупця на мікроавтобус і купівля - продаж між відповідачем і ОСОБА_3 мікроавтобуса відбулася, проте, ОСОБА_2 відмовився повертати йому мотоцикл, тому вважає, що ОСОБА_2 набув мотоцикл та зберігає його у себе за рахунок ОСОБА_4 , як власника зазначеного мотоцикла без достатньо правової підстави, тому зобов`язаний його повернути позивачу. 
Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2015 року позивач звертався до поліції з заявою про скоєння злочину ОСОБА_2 .. Шевченківським ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області було відкрито кримінальне провадження 12015080080004945 від 19.11.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. На теперішній час по вказаному кримінальному провадженню проводяться слідчі дії, повідомлення про підозру нікому не повідомлялось, досудове розслідування триває, про що свідчить довідка Головного управління національної поліції в Запорізькій області Дніпровського відділу поліції Шевченківського відділення поліції № 9аз/48/4 -2019 від 31.01.2019 року (а.с. 43).
Відповідно до довідки від 05.06.2020 № 4850/48/04.2020 старшого слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Тітунова А., яка була надана Шевченківським відділенням поліції в Запорізькій області апеляційному суду та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ч. 3 ст. 367 ЦПК України, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі вбачається, що здійснюється досудове розслідування у рамках кримінального провадження №120150800080004945 від 19 листопада 2015 року, за ознакою кримінального правопорушення ( злочину), передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України. ОСОБА_2 у вищезазначеному кримінальному провадженні допитаний не був. 
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
         Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). 

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах справи наявні лише докази того, що позивачу на праві власності належить мотоцикл «Suzuki» GSХ 650-F, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 ( шасі № НОМЕР_2 ), а також інформація про звернення до органів поліції з приводу заволодіння транспортним засобом.

Предметом доказування у даній справі становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме: факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. 

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 мотоцикл ( акт прийому - передачі).

Матеріали справи також не містять належних доказів, які б свідчили про те, що між сторонами існувала будь-яка домовленість, що мотоцикл на деякий час буде знаходитись у володінні відповідача, щодо укладення будь-яких договорів між власником цього майна та відповідачем у справі.

З матеріалів кримінального провадження № 12015080080004995 від 19.11.2015 року також не вбачається визнання відповідачем факту отримання від ОСОБА_1 мотоцикла «Suzuki» GSХ 650- НОМЕР_3 , 2009 року випуску на підставі усної домовленості та знаходження мотоцикла у нього. 

З наданої довідки старшого слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 05 червня 2020 року, яка надійшла на адресу апеляційного суду вбачається, що у вищезазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_2 взагалі до теперішнього часу не був допитаний.

       Таким чином, матеріали справи не місять належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що позивач передав мотоцикл відповідачу, що між сторонами існувала будь-яка домовленість, що мотоцикл на деякий час буде знаходитись у відповідача та, що відповідач ОСОБА_2 набув мотоцикл«Suzuki» GSХ 650-F, 2009 року випуску та зберігає його у себе за рахунок ОСОБА_1 без достатньо правової підстави.
      Позивачем  таких доказів не подано, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України). 
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, не давши належної оцінки дослідженим доказам, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі. 
На думку суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не довів своїх вимог, а тому в позові слід відмовити в повному обсязі.
При цьому, колегія суддів також зазначає, що висновки суду є передчасними, оскільки позивачем не доведено, а з матеріалів кримінального провадження №12015080080004945 не вбачається, що спірний мотоцикл без достатньої правової підстави зберігає у себе ОСОБА_2 . 
За таких обставин, оскаржуване судове рішення не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 є виправданими. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь вартості мотоцикла в сумі 204000.00 грн не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, якими ОСОБА_1 обгрунтовує свої позовні вимоги. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). 
Враховуючи наведене, встановивши наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Згідно з п. в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено судовий збір за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 в розмірі 1057. 21 грн слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2019 року у цій справі скасувати. Прийняти нову постанову наступного змісту.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057.21 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повна постанова складена 25 червня 2020 року.
Головуючий, суддя	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.