Номер провадження: 22-ц/813/6821/20 
Номер справи місцевого суду: 509/4237/19
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.07.2020                                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,        
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2020 року у складі суддіКозирського Є.С., 
в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» та з урахуванням уточнення позовних вимог просив суд відшкодувати шкоду, а саме стягнути страхове відшкодування витрат на лікування в розмірі 48578,39 грн, шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 2624,02 грн, шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі 57600,00 грн, моральну шкоду в розмірі 5440,12 грн, нараховану з 31.01.2019 по 05.08.2019 пеню в розмірі 20588,70 грн, інфляційні витрати в розмірі 3576,18 грн та 3% річних в розмірі 1747,00 грн, поклавши на відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 01.08.2017, приблизно о 13 год. 10 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автобусом марки “БАЗ А. 079” з номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральна у ж/м Червоний Хутір, с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області, з боку пр. Небесної Сотні, в напрямку вул. Лабораторна, навпроти будинку №1-с по вул. Лабораторна, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 , 1955 року народження, який керуючи велосипедом “Formula Horizont”, рухався по вул. Центральна у попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом лівого стегна в області шийки. Дані обставини встановлені в постанові про закриття кримінального провадження від 28.12.2017, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017160380001643 від 02.08.2017, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , водієм транспортного засобу “БАЗ А. 079” з номерним знаком НОМЕР_1 , було заподіяно шкоду здоров`ю. Цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди станом на 01.08.2017 була застрахована в ПрАТ “СК “Альфа Страхування”, поліс №АЕ-9466162 від 14.03.2017. Позивач, через представника, звернувся до відповідача, як до страховика, з заявами на виплату страхового відшкодування від 05.11.2018. Просив, за першою заявою, відшкодувати документально підтверджені витрати на лікування в розмірі 48578,39 грн та виплатити відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності, за другою заявою просив виплатити відшкодування, пов`язане із стійкою втратою працездатності (ІІ група інвалідності), та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Листом №96 від 30.01.2019 відповідач повідомив позивача, в особі представника, про відмову у виплаті страхового відшкодування, яку мотивував тим, що в постанові про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 зазначено, що згідно з висновком транспортно-трасологічної експертизи експерта НДЕКЦ МВС України №490-А від 23.10.2017: “Слідів взаємного контактування між автобусом “БАЗ А.079”, р/н НОМЕР_1 , та велосипедом “Formula Horizont” при огляді не виявлено. Також, відповідач зазначив, що оскільки в діях водія ОСОБА_2 не вбачається порушень вимог Правил дорожнього руху, які б знаходилися в причинному зв`язку з наслідками отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, а тому вважає, що у водія транспортного засобу “БАЗ А.079”, р/н НОМЕР_1 , не виникло цивільно-правової відповідальності. 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2020 року позов задоволено частково; стягнено з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на лікування в розмірі 387,30 грн, страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 1410,91 грн, страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі 28 800,00 грн, страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 1529,91 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення в частині застосування ст. 1193 ЦК України та виключити з мотивувальної частини рішення відповідні абзаци, а також змінити резолютивну частину рішення та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь  ОСОБА_1  страхове відшкодування витрат на лікування в розмірі 774,60 грн, страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 2821,82 грн, страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі 57600 грн, страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 3059,82 грн, заново здійснивши розподіл судових витрат. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не зазначив, який саме стан та які індивідуальні особливості потерпілого він враховує, а також нічим не мотивував зменшення розміру страхового відшкодування шкоди саме на 50%. До відповідальності ОСОБА_1 притягнено не було, а постанова про закриття кримінального провадження не є доказом винуватості особи. Відсутні будь-які докази грубої необережності потерпілого, а обставини дорожньо-транспортної пригоди можуть свідчити лише про звичайну необачність ОСОБА_1 . Відсутність вини заподіювача шкоди не може впливати на обсяг його відповідальності у разі заподіяння шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Суд не може врахувати ступінь вини потерпілого, оскільки це прямо суперечить ст. 1187 ЦК України. 
26.05.2020  ОСОБА_1 подав до суду клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн, понесених на стадії апеляційного провадження, поклавши їх на відповідача. 
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Враховуючи наведене, справа розглянута в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з копії постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2017, 01.08.2017, приблизно о 13 год. 10 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автобусом марки “БАЗ А. 079” з номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральна у ж/м Червоний Хутір, с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області, з боку пр. Небесної Сотні, в напрямку вул. Лабораторна, навпроти будинку №1-с по вул. Лабораторна, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 , 1955 року народження, який, керуючи велосипедом “Formula Horizont”, рухався по вул. Центральна у попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом лівого стегна в області шийки. Даною постановою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017160380001643 від 02.08.2017, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. 
Цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди станом на 01.08.2017 була застрахована в ПрАТ “СК “Альфа Страхування”, поліс № НОМЕР_2 . 
05.11.2018 позивач звернувся до відповідача з заявами на виплату страхового відшкодування та просив за першою заявою відшкодувати витрати на лікування в розмірі 48578,39 грн. та виплатити відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності, а за другою заявою просив виплатити відшкодування, пов`язане із стійкою втратою працездатності (ІІ група інвалідності), та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. 
Листом №96 від 30.01.2019 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що в постанові про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 зазначено, що згідно з висновком транспортно-трасологічної експертизи експерта НДЕКЦ МВС України №490-А від 23.10.2017: “Слідів взаємного контактування між автобусом “БАЗ А.079”, р/н НОМЕР_1 , та велосипедом “Formula Horizont”, при огляді не виявлено. Також, відповідач зазначив, що оскільки в діях водія ОСОБА_2 не вбачається порушень вимог Правил дорожнього руху, які б знаходилися в причинному зв`язку з наслідками отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, а тому цивільно-правова відповідальність у водія не виникла. 
На підтвердження витрат на лікування позивач надав чеки та квитанцію. 
Відповідно до відповіді Комунальної установи “Міська клінічна лікарня №11” від 11.12.2018 №01-83/2170, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 01.08.2017 по 04.08.2017. 
На підставі наведеного, 27.11.2018 ОСОБА_1 було видано довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у ДТП з 01.08.2017 по 04.08.2017.
Відповідно до відповіді Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 19.11.2018 №5128, ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з 12.02.2018 по 01.03.2018 і йому було виконано операцію – тотальне безцементне ендопротезування лівого кульшового суглобу. 
На підставі наведеного, ОСОБА_1 було видано довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у ДТП з 12.02.2018 по 01.03.2018.
Згідно з виписками із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого №2547, №9525, позивач перебував на лікуванні в Комунальній установі “Міська клінічна лікарня №11” та Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону.
Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №036017 ОСОБА_1 отримав безстроково ІІ групу інвалідності.
Як вбачається з відповіді Київської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії №50 від 13.11.2018, при огляді ОСОБА_1 22.10.2018 основним діагнозом були наслідки отриманої травми 01.08.2017 у вигляді ендопротеза лівого кульшового суглоба, значно вираженого порушення функції ходи, що призвели до значного обмеження життєдіяльності та призначення ОСОБА_1 другої групи інвалідності з причиною: загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, безстроково.
Згідно зі ст. 6 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до приписів п.24.1 ст. 24 цього Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. 
Відповідно до п.32.1 ст. 32 вказаного Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
Згідно зі ст. 25 цього Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.
Згідно з п.26.2 ст. 26 вказаного Закону  мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.
Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з ч. ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч.ч. 1,2,5 ст.  1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
На підтвердження витрат на лікування позивач надав чеки та квитанцію, з яких, як вірно встановлено судом першої інстанції і з чим погодився апелянт у скарзі, вбачається, що розмір страхового відшкодування страховика по витратам на лікування становить 774,60 грн, оскільки позивачем надавались чеки, за відсутністю призначення лікаря, за придбання продуктів харчування, придбання препаратів щодо лікування щитоподібної залози, які не можуть бути доказами витрат на лікування, у зв`язку з ушкодженнями, завданими в результаті ДТП.
На підставі довідок ОСОБА_1 тимчасово втратив працездатність з 01.08.2017 по 04.08.2017 та з 12.02.2018 по 01.03.2018.
Апелянт погодився з розрахунком, проведеним судом першої інстанції, відповідно до якого виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_1 з 01.08.2017 по 04.08.2017 та з 12.02.2018 по 01.03.2018 складають 2821,82 грн.
Стійка непрацездатність ОСОБА_1 , пов`язана із встановленням ІІ групи інвалідності безстроково, підтверджена копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №036017. 
Як вірно встановлено місцевим судом та не оскаржується апелянтом, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 57 600,00 грн.
Отже, всього відшкодування за шкоду, спричинену здоров`ю потерпілого, складає 61196,42 грн.
Таким чином, моральна шкода у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду здоров`ю обґрунтовано встановлена у розмірі 3059,82 грн.
На підставі наведеного, вимоги у вигляді витрат на лікування в розмірі 774,60 грн, страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, в розмірі 2821,82 грн, страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, в розмірі 57600,00 грн, страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 3059,82 грн є обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами.
Не можна погодитися з висновками суду першої інстанції щодо зменшення суми страхового відшкодування та здійснення виплати у розмірі частки відповідальності самого позивача, а саме 50% від розміру завданої шкоди, оскільки відносини врегульовані спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якому груба необережність потерпілого не передбачена як підстава для зменшення страхового відшкодування. 
Також, матеріали справи не містять постанови про визнання ОСОБА_1  винним у скоєнні адміністративного правопорушення щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 01.08.2017, а постанова про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 підтверджує направлення копій матеріалів до сектору превенції у складі відділу Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області для вирішення питання про притягнення  ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Доказів про наявність умислу в діях ОСОБА_1 немає.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення – змінити, позов - задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача страхове відшкодування витрат на лікування в розмірі 774,60 грн, страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 2821,82 грн, страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, в розмірі 57600 грн, страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 3059,82 грн.
В апеляційній скарзі зазначено про необхідність перегляду судових витрат н користь позивача, а також з врахуванням 2000 грн, витрачених на правову допомогу на стадії апеляційного розгляду.
Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову витрати покладаються на сторони пропорційно до задоволених вимог. Позовні вимоги позивача задоволені на 45% від первісно заявлених вимог, відтак виходячи з витрат в розмірі 22000 грн. стягненню підлягають 9900 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд
                               постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2020 року змінити в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про страхове відшкодування витрат на лікування, про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, про страхове відшкодування моральної шкоди, судових витрат на користь позивача.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на лікування в розмірі 774,60 грн, страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 2821,82 грн, страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, в розмірі 57600 грн, страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 3059,82 грн, судові витрати в розмірі 9900 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: 
                                                                                    
            Судді: