УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/6312/19 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А. 
Категорія 45 Доповідач Шевчук А. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,           
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №279/6312/19 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2  – ОСОБА_3  
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області  від 21 січня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Невмержицької О.А. у м. Коростені, 

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року представник в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 . Просив стягнути 41 274,71 грн. у відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, 14 вересня 2016 року в с. Ушомир Коростенського району Житомирської області сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій відповідач, керуючи трактором «ЮМЗ», здійснив наїзд на пішохода – позивача. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 квітня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Заявлений ОСОБА_1 у кримінальному провадженні цивільний позов задоволений частково – стягнуто на її користь із ОСОБА_2 4 934,75 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 25 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Разом із тим, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не було відшкодовано тимчасову та стійку втрату працездатності, а також витрати на лікування, які понесені у 2018-2019 роках та пов`язані з травмами, отриманими внаслідок ДТП. Посилаючись на положення ст.1197 ЦК України, вважає, що за шкоду, пов`язану тимчасовою втратою працездатності, відшкодуванню підлягає сума 7 250 грн, що становить п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Щодо стійкої втрати працездатності зазначає, що ОСОБА_1 висновком МСЕК від 14 березня 2017 року встановлено третю групу інвалідності з 07 березня 2017 року по 01 квітня 2018 року. Згідно з довідкою третя група інвалідності призначена по загальному захворюванню з ураженням органів опорно-рухового апарату, отриманому внаслідок ДТП 14 вересня 2016 року. Надалі група інвалідності була продовжена до 01 травня 2020 року. Встановленням групи інвалідності підтверджується стійка втрата позивачем працездатності. З урахуванням положень ст.1197 ЦК України, пп.2.13.2, 2.13.3, 2.13.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, вважає, що за період із 07 березня 2017 року по 26 квітня 2020 року загальна сума шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності, становить 20 582,02 грн. (1 805,44 грн. х 30% х 38 міс.). Окрім того, внаслідок травм, отриманих у ДТП, загальний стан здоров`я позивача погіршився, у зв`язку із чим остання неодноразово зверталася до медичних закладів та постійно несла витрати на придбання ліків і спеціального харчування, що підтверджується відповідними медичними виписками і чеками. Загальна сума витрат становить 13 442,69 грн. Для належного захисту своїх прав позивач вимушена була звернутися за професійною правничою допомогою до Адвокатського об`єднання «Автопоміч» та загальна вартість наданих послуг становить 7 000 грн. 

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області  від 21 січня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 41 274,71 грн. у відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та 7 000 грн. за надання професійної правничої допомоги. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в частині стягнення витрат на придбання ліків у сумі 7 657,35 грн., а у стягненні решти суми – відмовити. Зазначає, що копію позовної заяви отримала мати відповідача, але сину про це повідомити забула, оскільки знаходилася у пригніченому стані після смерті чоловіка, а тому відповідач не зміг подати відзив на позовну заяву. Копіями медичних довідок, доданих до позовної заяви, не встановлено ступеню втрати позивачем професійної працездатності, а також загальної працездатності. Посилання позивача на положення Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, є безпідставним, оскільки стосується випадків ушкодження здоров`я, які пов`язані з виконанням трудових обов`язків, а у даному випадку має місце дорожньо-транспортна пригода. Окрім того, позивач не вказує та не надає доказів того, що вона мала намір працювати і їй було відмовлено у працевлаштуванні у зв`язку із травмою, а тому стягнення втраченого заробітку за період із 07 березня 2017 року по 26 квітня 2020 року є безпідставним. До ДТП позивач працювала формувальником тіста. Наразі ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця, але вона не надала доказів того, що професія «формувальник ОСОБА_4 » є важкою працею. Оскільки позивач перебувала на лікуванні з 04 вересня 2018 року по 07 вересня 2018 року та з 07 вересня 2018 року по 20 вересня 2018 року, то відшкодуванню підлягають саме ті кошти, які витрачені на ліки у цей період, тобто в сумі 7 657,35 грн. Вважає, що звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом свідчить про намагання останньої неправомірно заволодіти грошовими коштами, зловживаючи своїми правами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зокрема посилається на те, що позивач не заперечує виплату їй відповідачем коштів, але ці кошти не є предметом позову, з яким звернулася ОСОБА_1 у даній справі. Відповідач заподіяв позивачу шкоду здоров`ю дією джерела підвищеної небезпеки. Частина тілесних ушкоджень відноситься до категорії тяжких, які небезпечні для життя. Після ДТП змінилося життя позивача. Замість того, щоб повноцінно працювати, вона вимушена лікуватися як вдома, так і стаціонарно у лікарні, що потребує постійних фінансових витрат. Такі витрати на лікування позивач понесла у 2018-2019 роках та інвалідність підтверджується упродовж чотирьох років. Відновити стан здоров`я та рівень працездатності, який був до ДТП, неможливо. Окрім того, для розрахунку був взятий мінімальний відсоток ступеню втрати професійної працездатності, передбачений Порядком встановлення медико- соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року №420, - 30%. Також у надісланих йому додатках до апеляційної скарги відсутній ордер, який надає адвокату Крейдіну С.О. право представляти інтереси відповідача та, зокрема, підписувати апеляційну скаргу, що тягне закриття апеляційного провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 14 вересня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи трактором марки «ЮМЗ-6Л», у селі Ушомир Коростенського району Житомирської області на відстані 10 м. від містка через річку Уж під час об`їзду перешкоди порушив вимоги Правил дорожнього руху України, чим створив небезпеку для учасників руху, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_1 , яка рухалася попереду в попутному напрямку по правому краю проїзної частини. Внаслідок дорожньої-транспортної пригоди позивач отримала легкі, середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження. 

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 квітня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.8-9). У кримінальному провадженні був заявлений цивільний позов, який задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 4 934,75 грн. та у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. 

Предмет позову в даній цивільній справі не включає предмет цивільного позову в справі кримінального провадження.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції, посилаючись на положення частин першої та п`ятої ст.1187, частину першу ст.1195, частин першої та другої ст.1197 ЦК України, виходив із того, що внаслідок завдання відповідачем шкоди, позивач має право на отримання відшкодування у зв`язку з тимчасовою та стійкою втратою працездатності, а також на відшкодування витрат на лікування, що пов`язане з травмами, отриманими внаслідок ДТП, та понесені нею у 2018-2019 роках за власний кошт. Отримані травми призвели до неможливості виконання позивачем трудових обов`язків, а на час ДТП вона працювала у фізичної особи-підприємця на посаді формувальника тіста. Їй був наданий статус інваліда 3-ої групи з 07 березня 2017 року по 26 квітня 2020 року, а тому розмір шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності становить 7 250 грн., а розмір, пов`язаний із стійкою втратою працездатності за 38 місяців - 20 582,02 грн. 

Колегія суддів не може повністю погодитися із такими висновками суду першої інстанції з таких мотивів.

       За загальним правилом частини першої ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

       Сторони не оспорюють той факт, що на час ДТП відповідач володів трактором правомірно. Як правомірний володілець він має нести відповідальність за відшкодування позивачу шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. 

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини засудженої особи, позивачу були заподіяні тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості - від легких до тяжких. Під каліцтвом розуміється травматичне пошкодження здоров`я, яке виражається в раптовому впливі зовнішньої негативної події. Так, здоров`ю ОСОБА_1 були заподіяні наступні каліцтва: рани лівої дуги, синці носу, рани обох гомілкових ступневих суглобів, садна черевної стінки (легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я); переломи ребер зліва та права (без ушкодження плеври), перелом внутрішньої щиколотки лівої гомілкової кісти, без зміщення уламків (середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я); крайовий надрив нижнього полюса селезінки (тяжкі тілесні ушкодження).

Водночас, правове значення для відшкодування позивачу втраченого заробітку мають не всі травматичні пошкодження нанесені потерпілій, а лише ті, що спричинили втрату чи зменшення її працездатності.

Так, частина перша ст.1195 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом ушкодженню здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Також, у розумінні вищевказаної норми матеріального права позитивною шкодою є додаткові витрати (витрати на придбання ліків), а неотриманим прибутком – втрачений заробіток потерпілого.

Ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється медико-соціальними експертними комісіями і визначаються у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Розмір відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою потерпілим заробітку або зменшення його у зв`язку з каліцтвом, встановлюється в процентах до цього заробітку, що відповідають ступеню втрати потерпілим професійної працездатності.

Відповідно до змісту частини першої ст.1197 ЦК України, начебто застосованої судом першої інстанції до спірних правовідносин, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передують ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Разом із тим, задовольняючи вимогу про відшкодування позивачу шкоди, пов`язаною із стійкою втратою працездатності у період із 07 березня 2017 року по 26 квітня 2020 року в сумі 20 582,02 грн., суд першої інстанції, хоча стягнув вищевказану суму, але визначив її шляхом множення середньомісячного заробітку за три останні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, на кількість місяців періоду (1 805,44 грн. х 38 місяців). Проте, простий математичний підрахунок суми 20 582,02 грн. не дає.

Водночас, у позовній заяві при розрахунку суми 20 582,02 грн. застосований, окрім вищевказаних показників, також показник - 30% (мінімальний ступінь втрати працездатності при 3-й групі інвалідності) та цей підрахунок із посиланням на положення Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року №420, виглядає наступним чином: 1 805,44 грн. (середньомісячний заробіток до ДТП) х 30% (мінімальний ступінь втрати працездатності при 3-й групі інвалідності) х 38 міс. (час перебування позивача на 3-й групі інвалідності) = 20 582,02 грн.

Із довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №783249 ОСОБА_1 у березні 2017 року була оглянута первинно та їй була встановлена 3-я група інвалідності з 07 березня 2017 року до 01 квітня 2018 року (а.с.10). Причина інвалідності – загальне захворювання; висновок про умови та характер праці - протипоказана важка фізична праця, тривала хода; рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності – відповідне лікування. 

Із довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №102108 ОСОБА_1 у квітні 2018 року була оглянута повторно та їй була продовжена 3-я група інвалідності до 01 травня 2019 року (а.с.14). Причина інвалідності – загальне захворювання; висновок про умови та характер праці - протипоказана важка фізична праця, тривала хода; рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності – відповідне лікування. 

Із довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №1540371 ОСОБА_1 у травні 2019 року була оглянута повторно та їй була продовжена 3-я група інвалідності до 01 травня 2020 року (а.с.27). Причина інвалідності – загальне захворювання; висновок про умови та характер праці - протипоказана тяжка фізична праця; рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності – відповідне лікування (а.с.27). 

Отже, у жодному із перелічених медичних документів, а також у інших медичних документах, які приєднані до матеріалів справи, позивачу ступінь втрати працездатності медико-соціальною експертною комісією не установлювалася та не визначалася.

Колегія суддів апеляційного суду не уповноважена чинним законодавством підміняти експертну медичну установу та на власний розсуд установлювати ступінь втрати працездатності. Також до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року №420, оскільки дані норми регулюють питання ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків за наявності акту про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом, за формою №Н-1, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою №П-4 тощо, тобто те, що стосується наслідків виробничої травми або професійного захворювання та пов`язаних з цим станів, а не стану ушкодження здоров`я через каліцтво внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, не всі травматичні пошкодження спричиняють втрату працездатності.

Стосовно витрат на придбання ліків, то такі підлягають відшкодуванню із заподіювача шкоди на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість тощо. 

Так, позивачу встановлено 3-ю групу інвалідності до 01 травня 2020 року. Медико-соціальною експертною комісією позивачу рекомендоване лікування. Житомирським обласним центром медико-соціальної експертизи розроблені реабілітаційні заходи, серед яких є медична реабілітація – відновна терапія, яка включає стаціонарне та амбулаторне лікування, а також медичне спостереження у гастроентеролога, травматолога та інших спеціалістів (а.с.13,15). 

У період із 04 по 07 вересня 2018 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Коростенська центральна районна лікарня» та їй було призначене відповідне медикаментозне лікування (а.с.22). Також матеріали справи містять докази того, що позивач лікувалася у спірний період не лише стаціонарно, а й амбулаторно та їй призначалося медикаментозне лікування (а.с.23). Ліки були придбані з власний кошт, що підтверджується чеками та товарними чеками (а.с.17-20,26). 

Витрачання незначної суми коштів на купівлю пюре пов`язано з характером тяжких тілесних ушкоджень, які отримала позивач внаслідок ДТП (надрив селезінки), а тому з огляду на справедливість підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача – володільця джерела підвищеної небезпеки та винуватця ДТП.

Із огляду на вищевикладене та відповідно до ст.376 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду змінює загальний розмір відшкодування з 41 274 грн. 71 коп. до 13 442 грн. 69 коп. та розмір судового збору з 768 грн. 40 коп. до 250 грн. 27 коп. Зменшення відбувається на рахунок суми шкоди, що пов`язана із тимчасовою втратою працездатності в сумі 7 250 грн. та стійкою втратою працездатності в сумі 20 582,02 грн. (41 274,71 -7 250 - 20 582,02 = 13 442,69 грн.). Відшкодування на ліки колегія суддів апеляційного суду залишає у тій сумі, що присуджена судом першої інстанції, оскільки у цій частині позову доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 7 000 грн. апеляційний суд залишає без змін, оскільки такі витрати доводяться свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером, договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 05 листопада 2019 року №0040-ц, додатком №1 до даного договору, детальним розрахунком робіт (наданих послуг) від 12 листопада 2019 року, актом виконаних робіт від 15 листопада 2019 року, рахунком-фактурою від 14 листопада 2019 року та квитанцією про оплату від 15 листопада 2019 року №38975159 на суму 7 000 грн. (а.с.33-40). Апеляційна скарга не містить доводів щодо неспівмірності, а тому це питання судом не обговорюється, що узгоджується із приписами частини п`ятої та шостої ст.137 ЦПК України.

Посилання у запереченні на апеляційну скаргу на те, що до апеляційної скарги адвокатом Крейдіним С.О. не додано ордеру спростовуються матеріалами справи. Так, на аркуші 67 міститься оригінал ордеру серії ВН №085995, а у договорі про надання правничої допомоги від 26 січня 2020 року, укладеним із ОСОБА_2 , зазначено, що адвокат користується статусом представника у цивільному процесі з усіма наданими відповідачу процесуальним законом правами. Зворот ордеру обмежень не містить. Отже, апеляційне провадження відкрито правомірно, підстав для його закриття не вбачається.

Витрати понесені відповідачем за подання апеляційної скарги відшкодовуються йому за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, пропорційно частині, у якій відмовлено позивачу в задоволенні позову (67,43%) у сумі 777,20 грн. (1 152,60 х 67,43% : 100%), враховуючи ту обставину, що позивач Законом України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ. Також пропорційно зменшується судовий збір, який належало відповідачу сплатити на користь держави за формулою: 13 442,69 х 100 : 41 274 = 32,57%; 768,40 х 32,57% : 100% = 250,27 грн.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області  від 21 січня 2020 року змінити, зменшивши розмір відшкодування шкоди з 41 274 грн. 71 коп. до 13 442 грн. 69 коп. та розмір судового збору з 768 грн. 40 коп. до 250 грн. 27 коп.
У решті рішення залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, судовий збір у розмірі 777 грн. 20 коп., понесений за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 02 липня 2020 року.