ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2020 року                                                               м.Дніпро         
Справа №  904/2211/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)                                                                                                
суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є.
при секретарі судового засідання: Михайловій К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 (постановлену за результатами розгляду заяви Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради про розстрочення виконання рішення, суддею Назаренко Н.Г., повний текст складено 02.03.2020) у справі №   904/2211/19 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"                  
до Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради                      
про стягнення боргу, неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 86 647 152,63 грн. 

ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст заявлених вимог.

05.11.2019 Комунальне підприємство "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою в  якій просить розстрочити  виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019  у справі № 904/2211/19 в частині стягнення суми невиплаченої заборгованості строком на 12 місяців, шляхом сплати щомісяця Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради  на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суми заборгованості в рівних частинах: 
- до 31.12.2019 - 5 780 724,65 грн.; 
- до 31.01.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 29.02.2020 - 5 780 724,63 грн.;  
- до 31.03.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 30.04.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 31.05.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 30.06.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 31.07.2020 - 5 780 724,63 грн.;
- до 31.08.2020 - 5 780 724,63 грн.;
- до 30.09.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 31.10.2020 - 5 780 724,63 грн.;   
- до 30.11.2020 - 5 780 724,63 грн. 

2.          Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 у цій справі заяву Комунального підприємства  "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради  про розстрочення  виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/2211/19 - задоволено частково; розстрочено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/2211/19, за наступним графіком:
- до 31 березня 2020 року - 6 351 835,99 грн.;   
- до 30 квітня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;
- до 31 травня  2020 року - 6 351 835,98 грн.; 
- до 30 червня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;
- до 31 липня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;
- до 31 серпня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;
- до 30 вересня  2020 року - 6 351 835,98 грн.;
- до 31 жовтня 2020 року - 6 351 835,98 грн.;
- до 30 листопада 2020 року - 6 351 835,98 грн.;
- до 31 грудня 2020 року - 6 351 835,98 грн.
В іншій частині заяви про розстрочення виконання рішення -  відмовлено.
В обґрунтування задоволення заяви про розстрочення виконання рішення місцевий господарський суд зазначає, що боржником (відповідачем)  надані достатні докази, які свідчать, що його фінансовий стан і зазначені в заяві обставини роблять неможливим своєчасне виконання рішення у даній справі. За таких обставин,  розстрочення виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та  погашення заборгованості перед стягувачем. 
Оцінивши доводи боржника і стягувача, враховуючи фінансовий стан обох сторін, суд  дійшов висновку, що надання розстрочення  виконання рішення на 12 місяців  порушить принцип збалансованості інтересів сторін. 
При цьому, суд враховує особливий статус відповідача, який є комунальним підприємством та здійснює теплопостачання споживачам міста Дніпра. Примусове стягнення боргу в опалювальний період може призвести до зриву теплопостачання споживачам, до яких відносяться, зокрема, населення та бюджетні організації. 
Разом з тим, розстрочення  виконання рішення суду на 10 місяців,  в повній мірі буде відповідати принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 

3.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням (ухвалою), Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести постанову, якою відмовити Комунальному підприємству "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення.
4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2019 у справі №904/2211/19 в задоволенні заяви Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради про відстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/2211/19 відмовлено.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції прийшов до такого висновку, врахувавши відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин. Однак, звертаючись до суду з заявою про розстрочку виконання рішення суду, відповідач знову посилається на складне фінансове становище, неможливість здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, значну заборгованість контрагентів та населення, укладення договорів реструктуризації, можливість загрози банкрутства.
Проте, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції прийшов до висновку, що "Боржником (відповідачем) надані достатні докази, які свідчать, що його фінансовий стан і зазначені в заяві обставини роблять неможливим своєчасне виконання рішення у даній справі. За таких обставин, розстрочення виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та погашення заборгованості перед стягувачем".
На думку позивача, наведений відповідачем у заяві про розстрочення виконання рішення перелік обставин, а саме: тяжкий фінансово-економічний стан, неможливість здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, значну заборгованість контрагентів та населення, укладення договорів реструктуризації, можливість загрози банкрутства не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Доказів наявності виключних обставин відповідачем не надано, однак суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви відповідача.
За доводами апелянта посилання відповідача на наявність укладених між сторонами спору ряду договорів реструктуризації не можуть вважатись виключними обставинами, а лише свідчать про значне послаблення фінансового навантаження на підприємство, законодавчо врегульованого відстрочення виконання обов`язків з оплати за природний газ, отриманий у певний період.
Відповідач, як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в ст. 6 ЦК України, взяв на себе відповідні зобов`язання (прийняти природний газ та здійснити своєчасний/повний розрахунок з постачальником), і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.
Також апелянт вважає, що посилання відповідача на можливість загрози банкрутства не може бути належним доводом, враховуючи недоведеність даного твердження, а є лише припущенням. Згідно вимог ст. 331 ГПК України підставою для надання відстрочки або розстрочки є існування певних виключних обставин, а не можливість їх виникнення у майбутньому.
Крім того, щодо майнового стану відповідача апелянт звертав увагу місцевого суду на те, що дана обставина вже була врахована судом при винесені рішення у даній справі. Так, місцевий суд зменшив фінансову відповідальність та навантаження на КП "Теплоенерго", зменшивши пеню на 50%.
Скаржник також зазначає, що відповідач, звертаючись до суду з заявою від 05.11.2019, з урахуванням уточнення до заяви, просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, а саме до 28.02.2021, при тому що рішення судом прийнято 19.08.2019.
Так, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 у справі №904/2211/19 розстрочено виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/2211/19 на 10 місяців, а саме до 31.12.2020. Таким чином, місцевий суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, при тому що рішення судом прийнято 04.09.2019, а також не доведено повну відсутність грошових коштів та майна у відповідача, надав останньому значно більший період часу ніж передбачено законодавством.
Скаржник не погоджується з висновком місцевого суду про те, що "положення частини 5 ст. 331 ГПК України слід розуміти як такі, що стосуються вже правових наслідків задоволення поданої стороною заяви та обмежують максимальний строк, на який суд може розстрочити або відстрочити виконання судового рішення, одним роком з дня прийняття саме рішення про відстрочення або розстрочення останнього".
Положення зазначеної статті чітко встановлюють строк, протягом якого може бути надана розстрочка, який, у свою чергу, поновленню не підлягає. Отже, вказана норма носить імперативний характер, а визначений у ній річний строк, є присічним. Законодавець чітко зазначив, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, а не з дня прийняття саме рішення про відстрочення або розстрочення.
Скаржник зазначає, що позивач просить суд апеляційної інстанції врахувати те, що відповідач, звертаючись до суду першої інстанції з заявою про розстрочення виконання рішення суду надає графік, а саме пропонує розстрочити виконання рішення на 12 місяців до 30.11.2020 і відповідно проводити оплату у розмірі 5 780 724,65 грн. щомісячно, починаючи з грудня місяця 2019. Однак вже на час розгляду заяви судом першої інстанції відповідач надає до суду уточнення до заяви про розстрочку та пропонує розстрочити виконання рішення суду вже до 28.02.2021, починаючи оплату з березня місяця 2020. Таким чином, запропонований самим же боржником графік на час розгляду заяви судом першої інстанції останнім виконаний не був. Більше того, згідно оскаржуваної ухвали боржник до 31.03.2020 мав сплатити 6 351 835,99 грн, однак оплати не здійснив.

5.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач згідно поданого відзиву на апеляційну скаргу та пояснень представника у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування відповідач посилається на те, що порушення КП "Теплоенерго" зобов`язання перед НАК "Нафтогаз України" виникло з незалежних від підприємства причин та обставин, існування яких виключає наявність будь яких умисних дій підприємства в порушенні прав скаржника.
Відповідач звертає увагу, що розрахунки за отриманий природний газ на підставі укладених сторонами договорів, проводяться у законодавчо закріплений спосіб, - у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" від 18.06.2014 № 217, яка визначає автоматичний алгоритм розподілу коштів споживачів, що надходять на спеціальні рахунки тих чи інших виконавців послуг.
Згідно наведеного законодавчо закріпленого алгоритму, кошти, які надходили на рахунки підприємства від споживачів послуг - з постачання теплової енергії м. Дніпра, перераховуються без будь-якого втручання з боку боржника майже у 80 % еквіваленті на рахунок НАК "Нафтогаз України" відповідно до розрахунку нормативів перерахування коштів гарантованому постачальникові за природний газ, направлених уповноваженим банкам. А залишком коштів після вищезазначеного перерозподілу, покриваються такі основоположні витрати Підприємства, як: витрати на заробітну плату, підтримання технологічного процесу) з надання комунальних послуг тощо.
Тобто, приписи даної постанови унеможливлюють вчинення будь яких дій з боку КП "Теплоенерго" щодо автономності визначення порядку розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, а зазначений перерозподіл проводиться щодо усіх коштів, які об`єктивно заходять на зазначений рахунок.
Проте, сукупний розмір коштів КП "Теплоенерго", залежить безпосередньо від платіжної дисципліни кінцевих споживачів підприємства, яка на сьогоднішній день є вкрай низькою. У зв`язку з чим, кількість грошових активів підприємства, на сьогоднішній день, є вкрай обмеженою та недостатньою, для належного та миттєвого виконання КП "Теплоенерго" зобов`язання перед НАК "Нафтогаз України".
Крім того, передбачені статутними документами підприємства особливості його господарської діяльності, не дозволяють останньому впливати на цінову політику в сфері надання послуг з постачання теплової енергії та стан розрахунків споживачів за надані послуги, показники якого стабільно погіршується в геометричній прогресії.
Так, відповідно до актуальних даних по дебіторській заборгованості за спожиту теплову енергію споживачів перед КП "Теплоенерго" сума вказаної заборгованості станом на 01.06.2020, становить 977 604 160 грн, в той час коли в період винесення судом першої ухвали про відстрочення виконання рішення в даній справі, така сума становила 839 182   475, 95 грн. Зазначене твердження підтверджується довідкою  "Состояние дебиторской задолженности за тепловую енергію по состоянию на 01.10.2019  від 30.09.2019".
Крім того, відповідач наголошує, що запроваджений КМУ режим надзвичайної ситуації згідно з розпорядженням від 25.03.2020 № 338-р "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації" також завдав неабиякого впливу на економічну ситуацію підприємства, оскільки на час дії запровадженого карантину, КП "Теплоенерго" було позбавлено можливості нарахування на прострочену заборгованість неустойки та взагалі можливості примусового стягнення дебіторської заборгованості на підставі передбачених ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID 19) заборон", що є безпосереднім чинником, який в даний час ускладнює одномоментне виконання зобов`язання.
Більш того, незважаючи на вкрай важке економічне становище, КП "Теплоенерго" з метою подолання фінансової кризи та закриття всіх існуючих боргових зобов`язань, активно проводить претензійно-позовну роботу з боржниками та вживає відповідні заходи з організації примусового виконання відповідних рішень про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.
Наслідком проведення КП "Теплоенерго" вказаних заходів є залучення коштів на відповідні рахунки підприємства, з яких відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" від 18.06.2014 № 217 одразу ж відбувається їх автоматичне пріоритетне списання на користь НАК "Нафтогаз України" згідно затвердженого алгоритму.
Внаслідок зазначених дій, на рахунки КП "Теплоенерго" зі спеціальним режимом використання уже почали надходити відповідні кошти споживачів за отриману в даному опалювальному сезоні теплову енергію, внаслідок чого сума основного боргу за договором постачання природного газу № 4819/1617-ТЄ-4 від 19.10.2016 на сьогоднішній день оплачена в повному обсязі.
Дане твердження підтверджується платіжним дорученням № 133500 від 11.06.2020, яке КП "Теплоенерго" бажає долучити до матеріалів даної справи на підставі п. п. 3,5 ст. 269 ГПК України.
Також відповідач зазначає, що на відміну від КП "Теплоенерго", яке також є соціально-важливим, монопольним суб`єктом господарювання на ринку послуг з теплопостачання, загальнодоступні фінансові звіти скаржника містять відомості про чистий прибуток останнього, що є прямим доказом відсутності його збитковості. В той час, коли із фінансових звітів КП "Теплоенерго", копії яких містяться в матеріалах справи, слідує лише його збитковість, яка з року в рік прогресує.
Станом на сьогоднішній день КП "Теплоенерго" знаходиться у вкрай скрутному фінансовому становищі, що ставить під загрозу не лише господарську діяльність підприємства, але і його існування в цілому. Аргументацією наведеного є ряд підтверджуючих первинних документів, копії яких містяться в матеріалах справи, зокрема: звіти про фінансовий стан (баланс) та фінансові результати за 2017-перше півріччя 2019 акт звіряння взаємних розрахунків від 28.02.2019  та довідка "Состояние дебиторской задолженности за тепловую енергию по состоянию на 01.10.2019 від 30.09.2019 та актуальна довідка "Состояние дебиторской задолженности за тепловую енергию по состояиию на 01.06.2020". І саме зазначені документи безпосередньо вказують на реальні фінансові можливості підприємства, які полягають не лише у висвітленні наявних грошових активів останнього, але й балансу необоротних фондів, які в своїй сукупності складають реальну фінансову характеристику даного суб`єкта господарювання. Однак, скаржник оцінює їх критично та надає перевагу випискам по банківських рахунках як доказу фінансового становища.
За доводами відповідача, у разі скасування ухвали суду першої інстанції про розстрочення виконання рішення у даній справі, існує висока ймовірність виникнення ряду можливих летальних наслідків не лише для підприємства, але й для соціально-економічної картини в цілому.
Відповідач вважає, що по-перше, розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі № 904/2211/19 на 8 місяців, ніяким чином не порушує принципу обов`язковості судового рішення.
За доводами відповідача, розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі № 904/2211/19, ніяким чином не ставить та не може ставити під сумнів обов`язковість зазначеного рішення, оскільки розстрочення виконання того чи іншого рішення не змінює та не впливає на остаточність чи обов`язковість останнього, а стосується лише його порядку і строку виконання.
Крім того, розстрочення виконання судового рішення, не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною. Тобто, розстрочення виконання рішення в будь якому разі не означає його невиконання, а лише вказує на рівномірний розподіл його виконання, у разі існування виключних підстав, які в даному випадку, мають місце.
Відповідач зазначає, що розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі № 904/2211/19 на 8 місяців ніяким чином не порушує принципу розумності розгляду справи судом.
Також на думку відповідача, розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі № 904/2211/19 на 8 місяців, ніяким чином не порушує принципу співрозмірності і пропорційності (балансу) прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Крім того, відповідач вважає, що якщо суд 17.09.2019 не знайшов підстав для задоволення поданої КП "Теплоенерго" заяви про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у даній справі, то це не означає, що підстави для розстрочення вказаного рішення станом на 26.02.2020 та на сьогоднішній день відсутні.
Відповідач посилається і на те, що у даному випадку було дотримано вимоги ст. 331 ГПК України, якою встановлено та визначено максимальну межу можливого розстрочення.  

6.          Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2020 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 у справі № 904/2211/19.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.06.2020 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 13.07.2020 о 15:10 год.
У судовому засіданні 13.07.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7.          Встановлені судом обставини справи.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради про стягнення боргу, неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 86 647 152,63 грн., яка складається з 70 000 000,00 грн. - основного боргу, 7 547 213,71 грн. - пені, 2 617  775,43 грн. - 3% річних та 6 482 163,49 грн.  - інфляційних втрат.   
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 позов задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради    на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"   суму основного боргу у розмірі 56  000 000, 00 грн.,  6 482   163,49 грн. - інфляційних втрат, 2   617 775,43 грн. - 3% річних,   3   773 606,86 грн. – пені та  672 350,00 грн. - витрат по сплаті судового збору. 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі № 904/2211/19  залишено без змін. 
01.11.2019 Господарським судом Дніпропетровської області на виконання зазначеного  рішення  та постанови  видано наказ про примусове виконання. 
05.11.2019 Комунальне підприємство "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради звернулося до суду з заявою в якій просить розстрочити  виконання рішення від 19.08.2019  у справі № 904/2211/19 на 12 місяців за наступним графіком: 
- до 31.12.2019 - 5 780 724,65 грн.; 
- до 31.01.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 29.02.2020 - 5 780 724,63 грн.;  
- до 31.03.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 30.04.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 31.05.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 30.06.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 31.07.2020 - 5 780 724,63 грн.;
- до 31.08.2020 - 5 780 724,63 грн.;
- до 30.09.2020 - 5 780 724,63 грн.; 
- до 31.10.2020 - 5 780 724,63 грн.;   
- до 30.11.2020 - 5 780 724,63 грн. 
24.02.2020 відповідач (боржник)  надав   уточнення  до заяви  про  розстрочку виконання рішення суду, в якому просить розстрочити  виконання  рішення Господарського суду  Дніпропетровської області  від 19.08.2019 у справі № 904/2211/19 в частині  стягнення  суми  невиплаченої  заборгованості строком  на дванадцять місяців, шляхом  сплати  щомісяця Комунальним  підприємством  "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради на користь  Акціонерного  товариства  "Національна  акціонерна  компанія "НАФТОГОЗ УКРАЇНИ"  суми  заборгованості  в  рівних частинах: 
- до 31 березня 2020 року - 5 293 196,66 грн.;   
- до 30 квітня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;
- до 31 травня  2020 року - 5 293 196,65 грн.; 
- до 30 червня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;
- до 31 липня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;
- до 31 серпня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;
- до 30 вересня  2020 року - 5 293 196,65 грн.;
- до 31 жовтня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;
- до 30 листопада 2020 року - 5 293 196,65 грн.;
- до 31 грудня 2020 року - 5 293 196,65 грн.;
- до 31 січня 2021 року - 5 293 196,65 грн.;
- до 28 лютого 2021 року - 5 293 196,65 грн.
Зазначене уточнення  відповідач обґрунтовує тим, що у період з 01.11.2019  по  29.11.2019 КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" оплачено 5 850 335,77 грн, отже, станом на   18.02.2020  сума заборгованості КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" перед НАК "Нафтогаз України" становить  63 518 359,81 грн. 
Заява відповідача (боржника) про  розстрочення виконання рішення обґрунтована тим, що станом на час звернення із заявою теплопостачальне підприємство КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" знаходиться у вкрай скрутному фінансовому становищі, що ставить під загрозу як господарську діяльність підприємства так і його існування в цілому.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Підставою для відстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).
Для застосування передбачених цією нормою заходів, суду необхідно встановити чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Крім того, розглядаючи питання про розстрочку виконання рішення суду, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.
Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.
При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 331 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.
В пункті 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", зокрема, зазначено, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
За змістом ст.ст. 73-74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Статтею 77 ГПК України   передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Пунктами 1-2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У своїй заяві відповідач зазначає, що однією з основних причин збитковості відповідача є великий розмір заборгованості споживачів, яка зумовлена їх невчасними розрахунками за отримані послуги з теплопостачання, в зв`язку з чим у КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" відсутня змога своєчасно і в повному обсязі виплачувати  АТ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" заборгованість за поставку природного газу, що в свою чергу призводить до нарахування підприємству штрафних та фінансових санкцій за неналежне виконання умов договору.
На підтвердження зазначеного відповідачем надано довідку "Состояние дебиторской задолжености за тепловую энергию по состоянию на сентябрь 2019 года".
Також, відповідач звертає  увагу на те, що на виконання рішень Дніпровської міської ради від 27.07.2016 № 28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" на баланс КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" об`єктів і мереж теплопостачання" (зі змінами та доповненнями), від 19.07.2017  № 24/23 "Про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії з балансу КП "Дніпровські міські теплові мережі" на баланс КП "ТЕПЛОЕНЕРГО", від 24.07.2019 № 32/47 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Коменергосервіс" на баланс КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" котелень, теплових розподільчих пунктів, насосних станцій, мереж теплопостачання, водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання, вузлів обліку теплової енергії та інших активів" підприємство прийняло на свій баланс ряд цілісних майнових комплексів.
КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" зазначає, що приймаючи  на  свій  баланс  значну  кількість  майна  було  змушено прийняти і боргові зобов`язання попередніх теплопостачальних організацій, що в свою чергу сприяло зростанню кредиторської заборгованості перед НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" та знизило рівень покриття такої заборгованості. 
На виконання вимог норм чинного законодавства України між КП "ТЕПЛОЕНЕРГО", КП "ДНІПРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" та НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"  укладено ряд Договорів про переведення боргу (т. 2 а.с. 113-125). 
В підтвердження скрутного фінансового становища  відповідач надав до суду     звіти про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2017-2018 років та Звіт про сукупний дохід за перше півріччя 2019 року, відповідно до яких:
- в якості чистого фінансового результату за 2017 р. наявний лише збиток в розмірі 145 154 тис. грн., натомість прибуток відсутній;
-  в якості чистого фінансового результату за 2018 р. наявний лише збиток в розмірі 209 344 тис. грн., натомість прибуток відсутній;
- в якості чистого фінансового результату за 1 півріччя 2019 р. наявний лише збиток в розмірі 155 363 тис. грн., натомість прибуток відсутній.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з останніми звітними даними підприємства, загальна сума дебіторської заборгованості за спожиту теплову енергію споживачів перед КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" становить 839 182 475,95 грн., в підтвердження чого позивачем надано  довідку про стан дебіторської заборгованості за теплову енергію станом на 01.10.2019 від 30.09.2019. 
Відповідач зазначає, що розрахунки за отриманий природний газ на підставі укладеного сторонами Договору, проводяться у законодавчо закріплений спосіб, а саме виключно на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" від 18.06.2014  № 217, яка визначає автоматичний алгоритм розподілу коштів споживачів, що надходять на спеціальні рахунки тих чи інших виконавців послуг. 
Відповідач вказує на те, що кошти, які надходили на рахунки підприємства від споживачів послуг з постачання теплової енергії м. Дніпра, перераховувалися (спрямовувалися без будь-якого втручання з боку відповідача) майже у 80 % еквіваленті на рахунок НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" відповідно до розрахунку нормативів перерахування коштів гарантованому постачальникові за природний газ, направлених уповноваженим банкам. При цьому, залишком коштів після вищезазначеного перерозподілу на погашення заборгованості за договорами, укладеними із позивачем, покриваються такі основоположні витрати підприємства, як: витрати на заробітну плату, підтримання технологічного процесу з надання комунальних послуг та інші в порядку черговості.
В свою чергу, зазначений перерозподіл проводився щодо усіх коштів, які об`єктивно заходили на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання КП "ТЕПЛОЕНЕРГО". Проте,   їх   сукупний   розмір   залежить   виключно   від   платіжної  дисципліни   кінцевих споживачів  підприємства, а не від волі останнього. У зв`язку з чим, їх кількість на сьогоднішній день є недостатньою для належного виконання КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" прийнятих на себе зобов`язань.
На думку відповідача, зазначене виключає існування будь яких умисних дій підприємства з порушення зобов`язання за Договором та є лише додатковим доказом негативного фінансового становища КП "ТЕПЛОЕНЕРГО".
Також відповідач звертає увагу на те, що  повне та миттєве стягнення коштів з відповідача призведе до цілком ймовірної загрози банкрутства на початку опалювального сезону 2019-2020 рр.
КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" зазначає, що його підприємство на сьогоднішній день перебуває на грані банкрутства в силу його збитковості, що з року в рік збільшується в геометричній прогресії.
Дана ситуація уже спровокувала неодноразове виділення державою відповідних коштів для покращення фінансового становища КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" у вигляді субвенцій та включення Підприємства до Реєстру теплопостачальних підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (далі за текстом –"Реєстр"), що в черговий раз підтверджує неспроможність останнього самостійно врегулювати існуючу заборгованість, в тому числі перед постачальником природного газу.
Відповідач звертає увагу, що на виконання вимог ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" КП "ТЕПЛОЕНЕРГО” уклало з НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" шість договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ (т. 2 а.с.126-149).
Відповідно до умов даних договорів реструктуризації КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" виплачує на користь НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" наявну заборгованість, яка виникла у результаті споживання природного газу для виробництва теплової енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води.
При цьому, матеріалами справи підтверджується та не заперечується позивачем, що у період з 01.10.2019 по 29.11.2019 КП "ТЕПЛОЕНЕРГО" було оплачено 5   757   535, 97 грн. (т. 3 а.с. 22). 
Суд погоджується з тим, що саме по собі скрутне фінансове становище боржника не є винятковою обставиною, за наявності якої може бути надано відстрочку виконання рішення.
Проте, в даному випадку винятковими обставинами за цією справою можуть бути ті наслідки, до яких може призвести примусове виконання судового рішення (зокрема арешт, накладений на кошти боржника) для боржника і його споживачів (населення, бюджетних організації тощо). 
Зупинення або обмеження теплопостачання під час опалювального сезону вкрай негативно позначиться перш за все на споживачах теплової енергії, в тому числі й тих, які вчасно сплачують за теплову енергію. 
Винятковою є й та обставина, що незважаючи на те, що відповідач є господарюючим суб`єктом, він позбавлений права відмовити у наданні послуг певним категоріям споживачів, які не своєчасно та не у повному обсязі сплачують за надані послуги. До того ж відповідач, який займає монопольне становище на відповідному ринку самостійно не має права встановлювати тарифи на свої послуги.
Колегія суддів вважає обґрунтованими  висновки суду,  що заявником надані достатні докази, які свідчать про те, що його фінансовий стан, а також інші зазначені у заяві обставини у їх сукупності суттєво ускладнюють виконання судового рішення, але не виключають можливість його виконання в майбутньому.
Судова колегія зазначає, що надання розстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява N 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші проти України", заява N 36575/02, ухвала від 7 жовтня 2003 року; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17 вересня 2002 року у справі "Крапивницький та інші проти України", заява N 60858/00). Отже, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.
Розстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, оскільки через наявність фінансових зобов`язань перед іншими стягувачами боржник намагається уникнути банкрутства та закумулювати кошти для розрахунку з позивачем.
У цій справі розстрочка виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора, що можливе у випадку банкрутства боржника. Тобто справедливий баланс інтересів сторін у цій справі дотриманий.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 року у справі №920/199/16, у постановах Вищого господарського суду України від 26.04.2017 року у справі №917/747/16 та від 16.11.2016 року у справі №921/830/15-г/16.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року “Чижів проти України” зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.
Отже необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не тільки доводів боржника, а й заперечення кредитора.
При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.
Оцінивши вищевказані обставини, проаналізувавши надану фінансову звітність підприємства, враховуючи майнові інтереси обох сторін, соціальну значущість підприємства відповідача, дослідивши надані заявником в обґрунтування заяви докази, з`ясувавши питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого  висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача та розстрочення виконання рішення суду.
Разом з цим, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що суд надав  відповідачу  розстрочку виконання  рішення  суду  на значно більший період часу,  ніж передбачено законодавством.
Відповідно до вимог статті 331 ГПК України строк, на який може бути надана відстрочка виконання рішення, не може перевищувати 12 місяців з дня прийняття рішення. 
Оскільки рішення суду про стягнення заборгованості було  прийнято судом  19.08.2019,  а  ухвала суду про надання розстрочки -  26.02.2020, то відповідно   виконання рішення суду може бути розстрочено на 12 місяців, починаючи з 19.08.2019, тобто до 19.08.2020, тоді як в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції розстрочено виконання рішення до 31.12.2020.
Відтак, оскаржуване судове рішення першої інстанції як таке, що прийняте при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, підлягає зміні в частині строку розстрочення виконання рішення.
На підставі викладеного суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення за наступним графіком: 
- до 31 березня 2020 року – 10   586   393, 30 грн.;   
- до 30 квітня 2020 року - 10   586   393, 30 грн.;
- до 31 травня  2020 року - 10   586   393, 30  грн.; 
- до 30 червня 2020 року - 10   586   393, 30  грн.;
- до 31 липня 2020 року - 10   586   393, 30  грн.;
- до 19 серпня 2020 року - 10   586   393, 30  грн.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1   статті 269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4   статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до   статті 277 Господарського процесуального кодексу України   підставами для зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Відповідно  до ч. 4 ст. 277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, а тому ухвала господарського суду Дніпропетровської області від  26.02.2020 підлягає зміні шляхом зміни періоду розстрочки виконання  рішення суду. 
Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач у справі Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" у поданій апеляційній скарзі просив винести постанову, якою відмовити Комунальному підприємству "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення, проте суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення таких вимог апеляційної скарги, та враховуючи, що заявлені Комунальним підприємством "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської Ради вимоги, які були предметом розгляду у цій справі є вимогами немайнового характеру, що виключає можливість пропорційного розподілу судових витрат, колегія суддів вбачає підстави для покладення на позивача Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відносяться на апелянта.
Керуючись статтями   129,   269,   275,   277,   281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 у справі №   904/2211/19 задовольнити частково.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 у справі №  904/2211/19 змінити в частині періоду розстрочки виконання рішення у цій справі, виклавши другий абзац резолютивної частини судового рішення в наступній редакції:
Розстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 у справі №904/2211/19, за наступним графіком:
- до 31 березня 2020 року – 10   586   393, 30 грн.;   
- до 30 квітня 2020 року - 10   586   393, 30 грн.;
- до 31 травня  2020 року - 10   586   393, 30  грн.; 
- до 30 червня 2020 року - 10   586   393, 30  грн.;
- до 31 липня 2020 року - 10   586   393, 30  грн.;
- до 19 серпня 2020 року - 10   586   393, 30  грн.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 15.07.2020.

Головуючий суддя                                                                 Л.А. Коваль

Суддя                                                                                            Л.М. Білецька

Суддя                                                                                            А.Є. Чередко