Справа № 161/9889/19 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/672/20  Категорія: 84 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 липня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Киці С. І.,
суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,
секретар судового засідання - Савчук О. В.,
з участю: боржників - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника боржників - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області,   

                                        В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеною скаргою.
Покликалися на те, що 16 травня 2019 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. в межах виконавчого провадження № 58940349 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника 1/2 частини тонкокаркасної споруди (ангар) Ї-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Державний виконавець у вказаній постанові від 16 травня 2019 року посилається на постанову виконавчого провадження № 44819991 від 18 квітня 2019 року, яка не вступила в законну силу, оскільки оскаржується потерпілими. Арешт вказаного майна здійснено із антиконституційним, кримінально-карним проникненням у приватне володіння потерпілих та без їх згоди. 
Просили суд визнати дії державних виконавців протиправними, скасувати оскаржувану постанову, зобов`язати державних виконавців негайно відновити конституційні права  і свободи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.
Боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необгрунтованою. Зазначають, що 12 вересня 2014 року у незаконному складі суду виготовлено, підписано, використано завідомо підроблений виконавчий лист та надано його ПАТ «Західінкомбанк», начальнику відділу ДВС м. Луцька Шпоті М. Л., головному державному виконавцю 2 відділу ДВС м. Луцька Левчук І. О. Виконавчий лист є нікчемним з моменту його виготовлення та не породжує ніяких юридичних наслідків, не підлягає примусовому виконанню. 18 квітня 2019 року на підставі підробленого виконавчого листа Левчук О. І. виготовила постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12 933,36 доларів США, 16 травня 2019 року виготовила постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 . Нерухоме майно не було предметом позову, виконавчого листа, виконавчого провадження. Постанову державний виконавець мотивувала ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Дана стаття Закону не відповідає нормам Конституції України. Ними подавалась до суду заява про зупинення провадження у цивільній справі до завершення досудових та судових розслідувань, прийняття нового конституційного Закону про внесення змін до Конституції України відносно правосуддя, прийняття нових законів про судоустрій та статус суддів, про утворення, реорганізацію/ліквідацію нових судів, нові конституційні судові процедури, нового призначення нових суддів. Суд керувався Законом України «Про виконавче провадження», а не Конституцією України. Просили ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доводів того, що постанова державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. від 16 травня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника є такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та винесеною всупереч його положенням, матеріали скарги не містять.  
Встановлено, що 16 травня 2019 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. в межах виконавчого провадження № 58940349 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника - описано та накладено арешт на майно: 1/2 частину тонкокаркасної споруди (ангар) Ї-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 482,9 кв. м. Дана постанова винесена на виконання постанови № 44819991, виданою Другим ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області, головним державним виконавцем Левчук І. О. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12 933,36 доларів США.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Частиною 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, арешт майна боржника в межах виконавчого провадження з приводу примусового виконання рішення майнового характеру накладений постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. від 16 травня 2019 року у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». 
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, наведене дає підстави вважати, що боржники у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не довели та не надали належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.  
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що державний виконавець при винесенні постанови від 16 травня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, діяв в межах наданих йому повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». 
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про відмову у задоволенні скарги відповідає вимогам закону. 
Суду апеляційної інстанції не надано доказів, що у справі був виданий підроблений виконавчий лист. Не встановлено підстав, передбачених законом, для зупинення провадження у справі за скаргою на дії та постанову державного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника, як у суді першої інстанції так і у апеляційному суді. Незгода боржників з прийнятими законами, в тому числі і з Законом України «Про виконавче провадження», не може бути підставою для їх невиконання. 
Державний виконавець описав та арештував майно боржника ОСОБА_1 , яке належить їй на праві приватної власності під час здійснення виконавчого провадження по стягненню коштів, оскільки арешт може бути накладено на все майно боржника або на окремі речі, а тому не заслуговують на увагу доводи скарги, що це майно не було предметом позову, виконавчого провадження.
Виконавчий документ боржником ОСОБА_1 не виконаний. 
Діями державного виконавця не порушено права та законні інтереси боржників.
Судом першої інстанції не було порушено норм процесуального закону при розгляді заяви про відвід судді Кихтюка Р. М., і апеляційний суд не визнає підстави відводу обґрунтованими. 
Наведені боржниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представником ОСОБА_3 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності ухвали суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм права, не спростовують правильних висновків суду, а є їх власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи і не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: